Справа № 456/3434/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1087/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.02.2022 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисовичі, Стрийського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання - 23 березня 2018 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, 23.03.2018, в період часу з 05 години 00 хвилин до 07 години 18 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напоїв в одній із кімнат вказаного будинку, у ході конфлікту із сином ОСОБА_10 та його товаришем ОСОБА_11 , що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на вчинення умисного вбивства вказаних осіб, наніс ножем ОСОБА_11 два удари в ділянку грудної клітки в область серця, один удар в область правої пахви, шість ударів в область спини, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді ран грудної клітки, а саме: 2 проникаючі зліва по біля-грудинній лінії на рівні 4,6 ребра, 1 непроникаючої рани грудної клітки справа на рівні 2 ребра по середньопахвинній лінії, 2 проникаючі рани грудної клітки по лопатковій лінії зліва на рівні 6,8 ребра, 2 проникаючі рани грудної клітки зліва по біля хребтовій лінії на рівні 4,6 ребра, пошкодження пристінкової плеври грудної клітки, 2 рани лівої легені по задній поверхні в середній та нижній третині нижньої долі, наскрізне ушкодження висхідної частини дуги аорти, серцевої сорочки та лівого шлуночка серця по передній поверхні, являються небезпечними для життя на момент утворення і по цій ознаці відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в ОСОБА_11 наступила фізіологічна (незворотня) смерть.

Окрім цього, ОСОБА_6 у вище вказаний час та при вище наведених обставинах наніс ножем ОСОБА_10 три удари в область шиї та два удари в область спини, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження в вигляді колото-різаних ушкоджень шиї з ушкодженням м`язів шиї, трахеї та сонної артерії, дві проникаючі колото-різані рани грудної клітки по задній поверхні зліва в 4,5 міжребір`ї, являються небезпечними для життя на момент творення і по цій ознаці відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в ОСОБА_10 наступила фізіологічна (незворотня) смерть.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким обвинуваченого виправдати.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що слідчі дії з ОСОБА_6 проводилися до складення протоколу затримання та без участі захисника, чим порушено право на захист. Зазначає, що протокол огляду місця події від 23.03.2018 року слідчим суддею був узаконений лише 26.03.2018 року, тобто по спливу значного проміжку часу, а тому такий не може вважатися належним та допустимим доказом. Вважає неналежними та недопустимим доказом висновок експертизи №61 від 26.03.2018 року, оскільки експерт не був належним чином попереджений про кримінальну відповідальність. Суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , дані нею під час досудового розслідування. Суд не провів одночасного допиту ОСОБА_13 та ОСОБА_6 . Вважає недопустимим доказом висновок експертизи від 14.04.2018 року із застосуванням поліграфа відносно свідка ОСОБА_13 . Серед речових доказів у кримінальному провадженні відсутнє знаряддя злочину. Жоден із свідків у кримінальному провадженні не був очевидцем вчинення злочину. Звертає увагу на те, що до обвинуваченого на досудовому розслідуванні був застосований фізичний тиск.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В мотивах апеляційної скарги обвинувачений покликається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні прямі докази, що доводять його вину у вчиненні злочину. Вилучені ножі в домогосподарстві не мають на собі слідів крові потерпілих. Вважає показання ОСОБА_13 неналежним доказом. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про мотив вчинення злочину. Зазначає, що виявлені в нього тілесні ушкодження були нанесені йому працівниками поліції під час та після затримання з метою зізнання у вчиненні злочину. Суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги результати проходження ОСОБА_13 поліграфу. Вважає, що саме ОСОБА_13 може бути причетний до вчинення злочину.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, яка підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими у суді першої інстанції доказами, зокрема.

Так, потерпіла ОСОБА_14 , матір ОСОБА_10 , в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що взнала про вбивство сина від невістки. Зазначила, що коли проживала із обвинуваченим він вживав алкогольні напої та був агресивним.

Потерпілий ОСОБА_15 брат ОСОБА_11 , показав, що перед вчиненням злочину бачив фотографії у соціальних мережах, де перебував його брат, проте місце було йому незнайоме.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у суді першої інстанції показали, що 22.03.2018 року біля 24 год. підвезли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по місцю проживання ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_18 показав, що 22.03.2018 року він їхав зі ОСОБА_19 з навчання. Зустрівся з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в кафе «Лотос» у м. Стрий. Обоє перебували у стані алкогольного сп`яніння. Подзвонив до ОСОБА_17 , щоб той їх забрав. ОСОБА_10 просив ОСОБА_17 завезти його та ОСОБА_11 до ОСОБА_6 .

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що в ніч з 22.03.2018 року на 23.03.2018 року до його будинку АДРЕСА_1 , де він проживає разом із сином ОСОБА_6 , приїхав онук ОСОБА_10 з товаришем ОСОБА_11 . Разом вживали алкоголь. Приблизно о 01 год. 30 хв він пішов спати. Зранку, о 06 год. 55 хв, його розбудив син, кричав «Що я наробив». Коли підійшов до ліжка, то побачив мертвих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із колюче-ріжучими пораненнями. Ножі зберігались у нього в тумбочці біля ліжка, один з яких з дерев?яною ручкою, довжиною 30 см зник. Син про дані ножі знав.Повідомив, що коли син перебував в установі попереднього ув`язнення дзвонив до нього та просив змінити показання, надані в поліції.

З метою перевірки та уточнення показань свідка ОСОБА_13 суд першої інстанції дослідив протокол слідчого експерименту з відеозаписом від 12.06.2018 року за його участі, згідно з якими він показав та відтворив обставини до та після вчинення злочину, що повністю співпадає з показаннями, наданими ним у суді першої інстанції.

На переконання колегії суддів проведена слідча дія відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції ствердив, що 23.03.2018 року з 20:00 год. перебував в обвинуваченого в гостях. Приблизно о 00:00 год. приїхав син ОСОБА_6 ОСОБА_21 та дав 100 грн., щоб ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , купили горілки. Разом вживали алкоголь. О 02:00 год. він пішов додому.

Свідок ОСОБА_24 , сусідка ОСОБА_6 , у суді першої інстанції показала, що взнала про вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_11 23.03.2018 року о 07 год. 30 хв. Зазначила, що після події ОСОБА_13 розповідав, що його дружина мала намір переписати будинок на внука ОСОБА_10 , а його син ОСОБА_6 був проти.

Даними протоколу огляду місця події від 23.03.2018 року, з якого вбачається, що місцем події є житловий будинок по АДРЕСА_1 . Під час огляду в кімнаті №2 на дивані виявлено два трупа чоловічої статі із колото-ріжучими пораненнями.

Висновком судово-медичної експертизи №55 від 23.03.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала від гострої зовнішньої кровотечі, внаслідок колото-різаного проникаючого поранення шиї з пошкодженням сонної артерії.

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №56 від 23.04.2018 року, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок колото-різаних проникаючих поранень грудної клітки, з ушкодженнями серця та лівої легені, що привело до гострої крововтрати.

Судом першої інстанції досліджено протокол та відеозапис слідчого експерименту від 12.06.2018 року, проведеного з свідком ОСОБА_12 , матір`ю обвинуваченого, з якого вбачається, що в момент події злочину бачила як її син ОСОБА_6 та онук ОСОБА_10 билися на дивані. Онук був весь в крові. Її чоловік ОСОБА_13 в той час спав в кімнаті. Повідомила, що син знав про її намір переписати будинок на онука, і був проти цього.

Згідно з даними висновку експертизи №10/357 від 09.07.2018 року, генетичні ознаки крові та клітин на клинку ножа (об`єкт № 5) з руків`ям ножа темно-коричневого та світло-коричневого кольору є змішаними містять генетичні ознаки двох чи більше осіб, серед яких присутні генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_13 та зразка крові ОСОБА_25 .

Згідно з висновком експертизи №450/2018-ім, від 15.08.2018, дослідженого в судовому засіданні суду першої інстанції, встановлено, що на светрі (об`єкт №6), на сорочці (об`єкт №7), на парі зимових черевик (об`єкт №8), - на взутті та одязі ОСОБА_13 , крові не виявлено.

Даними висновку щодо результатів медичного огляду від 23.03.2018 року, встановлено, що в день події злочину о 10 год. 15 хв. ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп?яніння.

Доводи захисника про те, що під час огляду місця події ОСОБА_6 не було роз`яснено його права колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 23.03.2018 року останній не був учасником вказаної слідчої дії, а власником будинку є ОСОБА_12 .

Захисник в апеляційній скарзі стверджував про те, що ОСОБА_6 . зранку 23 березня 2018 року був доставлений до приміщення відділу поліції і надалі протягом дня за його участю було проведено слідчі дії, що, на думку захисника, свідчить про його фактичне затримання, а орган досудового розслідування під час цього затримання не виконав вимог ст. 208 КПК України, не роз`яснив ОСОБА_6 його процесуальних прав, зокрема права на захист, а згодом під час оформлення протоколу вказав, що затримання відбулося лише о 17:20 23 березня 2018 року.

Згідно зі ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено у ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Так, після внесення відомостей про злочин до ЄРДР щодо ОСОБА_6 було проведено медичний огляд на встановлення наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння.

Зазначений медичний огляд не є слідчою дією в контексті ст. 241 КПК України та для його проведення слідчий не зобов`язаний виносити відповідну постанову.

Крім того, медичний огляд ОСОБА_6 проведений за його добровільною згодою, про що свідчить його підпис у висновку від 23.03.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, після внесення о 09:34 23 березня 2018 року відомостей до ЄРДР за фактом вчинення злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, слідчим з метою встановлення обставин вчинення злочину та особи, причетної до його вчинення було проведено ряд заходів не лише щодо ОСОБА_6 , а й щодо ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , які були присутні у будинку до вчинення злочину, а саме: відібрання зразків змивів рук, зрізів нігтьових пластин для проведення експертиз, а також у службовому кабінеті Стрийського ВП ГУНП у Львівській області проведено огляд місця події, під час якого вилучено їхній одяг.

Зазначені заходи були проведені за добровільної згоди вказаних осіб та у відповідності до вимог ст. ст. 237, 245 КПК України.

Після проведення вказаних заходів щодо ОСОБА_20 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , слідчим за сукупністю очевидних ознак на тілі та одязі, було затримано останнього о 17:20 год. 23.03.2018 року.

Затримання ОСОБА_6 відбулось у присутності захисника ОСОБА_26 та йому були роз`яснені його права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України.

Відтак, з метою встановлення обставин вчинення злочину та особи, причетної до його вчинення, зазначені слідчі дії проводились відносно всіх осіб, які були присутні на місці події злочину за їхньої добровільної згоди, а тому з врахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що за сукупністю встановлених очевидних ознак на тілі та одязі, обґрунтовано затримано лише ОСОБА_6 о 17:20 год., як вказано у протоколі, а тому в розумінні ст. 208 КПК України з моменту внесення відомостей про злочин до ЄРДР з 09:34 год. до 17:20 год. 23.03.2018 року він не перебував у статусі затриманої особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Відтак, з врахуванням вказаних обставин порушень права на захист при проведенні огляду місця події та затримання ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

Ухвала слідчого судді Галицького районного суду міста Львова про надання дозволу на проведення огляду місця події постановлена у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України 26.03.2018 року на наступний робочий день після події злочину, яка відбулась 23.03.2018 року, а тому доводи апеляційних скарг щодо недопустимості протоколу огляду місця події, як доказу, є необґрунтованими.

Крім того, захисником не представлено жодних доказів подання відповідного клопотання слідчим за межами строків, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України.

В процесі апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 подала клопотання про визнання показань свідка ОСОБА_12 , даних нею під час досудового розслідування, недопустимим доказом та виключення таких із числа доказів, покликаючись на наявність у свідка стійкого психічного захворювання внаслідок тривалого вживання алкоголю.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як встановлено колегією суддів, що судом першої інстанції був досліджений протокол та відеозапис слідчого експерименту від 12.06.2018 року, проведеного з свідком ОСОБА_12 , яка відтворила обставини вчинення злочину та показала, що бачила як її син ОСОБА_6 та онук ОСОБА_10 билися на дивані. Онук був весь в крові.

На момент провадження досудового розслідування кримінального провадження до затвердження обвинувального акту від 23.08.2018 року свідок ОСОБА_12 відповідно до лікарського свідоцтва №24 померла 12.07.2018 року, а тому у суду першої інстанції була відсутня можливість для її безпосереднього допиту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 16.12.2014 року у справі «Хорнкастл та інші проти Сполученого Королівства» зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною підставою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючи фактори, які дозволяють оцінити надійність показань. Суд повинен вирішити, чи була поважна причина для неявки свідків до суду, чи були показання свідків «єдиними або вирішальними» доказами, і якщо так, то чи були адекватні врівноважуючи заходи для захисту прав заявників на справедливий суд.

З огляду на те, що свідок ОСОБА_12 була єдиним очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілими, її показання є вирішальним доказом у кримінальному провадженні, допит у суді першої інстанції виявився неможливим у зв`язку з її смертю, а даних про отримання вказаного доказу з порушенням порядку, встановленого КПК України, немає, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги як доказ вини обвинуваченого дані протоколу слідчого експерименту від 12.06.2018 року за участю вказаного свідка, який на переконання колегії суддів відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

Крім того, при ознайомленні із матеріалами справи зауваження на протокол слідчого експерименту стороною захисту не вносились.

Свідок ОСОБА_12 перед проведенням слідчої дії була повідомлена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, її показання є послідовними, логічними, не суперечать іншим доказам, а навпаки підтверджують такі, відтак у колегії суддів відсутні підстави ставити їх під сумнів.

Перебування свідка на лікуванні у психіатричній лікарні як на підставу для виключення її показань із переліку доказів колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки як вбачається із долучених до клопотання матеріалів таке лікування свідок проходила у 2010 році за вісім років до вчинення злочину.

Даних про те, що свідок страждала психічним захворюванням на момент вчинення злочину матеріалами справи та колегією суддів не встановлено.

Версія сторони захисту про те, що до вчинення злочину причетний ОСОБА_13 , колегія суддів вважає такою, що спрямована на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, оскільки така жодними належними доказами не підтверджується та повністю спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 та сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що мотивом вчинення злочину у ОСОБА_6 було запобігання відчуженню житлового будинку матір`ю ОСОБА_12 його сину ОСОБА_10 , що підтвердилося показаннями допитаних у суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_12 .

Відтак, покликання захисника на відсутність мотиву у обвинуваченого на вчинення злочину є безпідставними.

Доводи захисника про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутній ніж, який був знаряддям вчинення злочину колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на дані висновку експертизи №10/357 від 09.07.2018 року, згідно з якими генетичні ознаки крові на клинку ножа №3, довжиною 298 мм, з руків`ям ножа темно-коричневого та світло-коричневого кольору, який був вилучений в процесі огляду місця події та відповідно до постанови слідчого від 23.03.2018 року визнаний речовим доказом, містять генетичні ознаки крові ОСОБА_25 .

Крім того, відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , після вчинення злочину останній виявив, що один із ножів із коричневою дерев`яною ручкою довжиною клинка приблизно 30 см зник із місця його звичайного зберігання, про яке знав обвинувачений.

Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

В апеляційних скаргах обвинувачений та захисник вказували на те, що на досудовому розслідуванні працівники поліції застосовували до ОСОБА_6 незаконні методи досудового слідства, покликаючись при цьому на висновок судово-медичної експертизи №61 від 26.03.2018 року, згідно з яким у нього виявлені рани долоні лівої кисті, садна тильної поверхні основних фаланг 2,3,4-го пальця, садна ребра долоні правої кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09.02.2024 року Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, доручено провести перевірку заяви ОСОБА_6 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування.

На виконання вищевказаної ухвали, відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2024 року за №0000062.

В процесі досудового розслідування досліджені матеріали кримінального провадження №0000434, в т. ч. протокол затримання ОСОБА_6 від 23.03.2018 року, висновки судово-медичних експертиз ОСОБА_6 №59 від 23.03.2018 року, №61 від 26.03.2018 року, згідно з якими виявлені тілесні ушкодження на його тілі характерні для утворення при вчиненні інкримінованого йому злочині.

Тілесних ушкоджень, які б могли вказувати на застосування з боку інших осіб, у тому числі працівників поліції, фізичної сили відносно ОСОБА_6 не виявлено.

Відтак, постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_27 від 27.06.2024 року, вищевказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_9 зазначила, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження в порядку ст. 303 КПК Українине оскаржувалась, а тому набрала законної сили.

При цьому, колегія суддів також враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції показав, що напередодні події злочину він рубав дрова, внаслідок чого поранив руки. Крім того, вказав, що працівники поліції били його по п`ятах.

Таким чином, показання ОСОБА_6 є суперечливими, жодними доказами не підтвердженими та, на переконання колегії суддів, спрямованими на введення суд в оману для уникнення кримінальної відповідальності, а тому з врахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод, його скарга про застосування недозволених методів під час проведення слідства є неправдивою.

Покликання у апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції розглянув справу без здійснення одночасного допиту ОСОБА_13 та ОСОБА_6 колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Так, захисником у суді першої інстанції подано клопотання про здійснення одночасного допиту ОСОБА_13 та ОСОБА_6 .

В мотивах клопотання захисник зазначив, що на думку обвинуваченого свідок ОСОБА_13 під час слідчого експерименту перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому його показання не можуть бути належним доказом.

Зазначене клопотання в порядку ст. 350 КПК України було розглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні від 20.05.2021 року та у задоволенні такого, на думку колегії суддів, правильно відмовлено з підстав необґрунтованості.

Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході судового розгляду місцевий суд з належної повнотою дослідив та надав належну оцінку даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема щодо стану його психічного здоров`я.

Так, у своєму рішенні місцевий суд покликався на висновок судової психіатричної експертизи №222 від 08.05.2018 року, яким встановлено, що ОСОБА_6 , психічною хворобою не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, а перебував в стані алкогольного сп?яніння, що не позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Встановлений судом першої інстанції стан психічного здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 було враховано при призначенні покарання та визнано такий як обставину, яка пом`якшує покарання, що у повній мірі відповідає положенням ст. 20 КК України.

Відтак, доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, його наслідки у виді спричинення смерті двом особам молодого віку, один з яких є сином обвинуваченого, з огляду на особу обвинуваченого, який раніше, відповідно до ст. 89 КК України, не судимий, не працює, не одружений, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому у виді довічного позбавлення волі призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.02.2022 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4