УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 Справа №607/11716/23 Провадження №1-кп/607/1007/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 дистанційно - в режимі відеоконференції, захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, під час розгляду кримінального провадження №0000130, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, -

встановив:

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці. В клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України. Ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які було враховано під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і не зменшилися. Усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та передбачене законом покарання обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду щоб уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 особисто або через третіх осіб може незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні щодо надання ним неправдивих, неповних показань, або умисного ухилення від явки до суду. ОСОБА_4 постійно змінює місця проживання, не працює, немає стабільного законного заробітку, нікого не утримує, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків в місці його проживання. Перебуваючи на волі він може продовжувати вчиняти інші злочини, адже раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки.

В суді прокурор пояснив, що клопотання підтримує в повному обсязі, посилаючись на вказані у ньому мотиви.

Сторона захисту заперечила клопотання, як безпідставне. Вважає, що обвинувачений не повинен утримуватися під вартою, тому що хворіє. Просить змінити запобіжний захід, визначивши заставу, але письмового клопотання не надала суду і прокурору.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу.

Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України і це підтверджується матеріалами судового провадження та вбачається із реєстру матеріалів кримінального провадження.

Прокурор, посилаючись на матеріали кримінального провадження належно довів існування ризиків. Зокрема, доведеним є ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Наявність вказаного ризику підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 9 до 12 років із конфіскацією майна, тому усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, він може умисно переховуватись від суду.

Також, доведеним є ризик незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_4 на свідка, оскільки перебуваючи на волі він особисто або через інших осіб може встановити особу свідка і незаконно впливати на нього з метою надання ним неправдивих, неповних показань, або умисного ухилення від явки до суду.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше він притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Стороною захисту не надано суду доказів існування обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення або відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також, спростовували суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Отже, немає підстав вважати, що інший, більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Тобто, наявність кількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого суд оцінює критично, оскільки доказів того, що він не може утримуватися під вартою суду не надано.

Враховуючи наведене і стадію розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці.

Відповідно до ст.201 КПК України обвинувачений, його захисник мають право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Копія клопотання та матеріалів якими воно обгрунтовується надаються прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 і його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 клопотань про зміну запобіжного заходу, в порядку передбаченому ст.201 КПК України, не заявили, копію такого клопотання та матеріалів якими воно обгрунтовується прокурору не надали, не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, тому немає підстав для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу із визначення застави, про що в судовому засіданні усно просили захисники.

Керуючись статями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.331 КПК України, суд,-

постановив:

ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 29 жовтня 2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 29 жовтня 2024 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України та для вручення ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1