Провадження №1-кп/638/1666/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадженні № 0001939 від 14.09.2023, з обвинувальним актом у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Гуляйполе, Запорізької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, є особою, яка відповідно до приписів ст. 89 КК України не має судимості, військовослужбовця ЗСУ за мобілізацією на посаді водія 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_3 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №49 від 28.04.2022, зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення і проходив військову службу за мобілізацією на посаді водія 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні «солдат» військової частини НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_2 .

При цьому підсудний ОСОБА_3 будучи обізнаним про дію Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було продовжено Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 години 20.05.2023 строком на 90 діб, а також Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», діючи умисно, у період воєнного стану поширеного на території України, всупереч вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний : свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, які повинен був неухильно дотримуватись, 09 липня 2023 року вирішив стати на злочинний шлях та в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби в умовах воєнного стану та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, документального оформлення відпустки чи відрядження, за відсутності законних підстав та поважних причин, самовільно залишив місце служби - місце дислокації 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця підсудний ОСОБА_3 в період з 09 липня 2023 року по 13 червня 2024 року, в умовах воєнного стану, незаконно, без відповідних дозволів командирів і начальників та інших поважних причин. перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до 13.06.2024, коли ОСОБА_3 з власної ініціативи з`явився до відповідного підрозділу ВСП.

За час відсутності на службі ОСОБА_3 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та про причини не повідомляв.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, визнав повністю та показав, що при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, він дійсно з 28.04.2022 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 в якої проходив військову службу за мобілізацією на посадіводія 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні «солдат», був обізнаний щодо введення воєнного стану в Україні та положень Статуту ВС ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ і відповідних Законів України. 09.07.2023 він самовільно, без дозволу вищестоящих командирів та будь-яких інших поважних причин, залишив місце служби. Щодо прийняття зазначеного рішення безпосереднього командира не повідомив, відповідного дозволу не отримав. Весь час проводив на власний розсуд, станом на 13.06.2024 мешкав за місцем своєї реєстрації та за цей час не здійснював дій направлених для повернення за місцем служби. Будь-яких поважних причин, які б обумовлювали його самовільне залишення місця служби не мав. 13.06.2024 він вирішив повернутися до місця служби, у зв`язку з чим добровільно прибув до установи ВСП, уповноважені особи якої його доставили до правоохоронного органу. Він розумів, що самовільно залишивши місце служби, тим самим ухиляючись від військової служби, вчиняє злочин. При прийнятті такого рішення, у нього був намір повернутися до військової частини. У вчинені вказаного злочину щиро кається.

Оскільки підсудний ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає про те, що дії підсудного ОСОБА_3 за ст. 407 ч. 5 КК України кваліфіковані вірно, так як він своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

При визначенні підсудному ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення-злочину, данні про особу підсудного, який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та учасником бойових дій, так як безпосередньо брав участь у виконанні бойових завдань по захисту Держави Україна, за час проходження військової служби характеризується задовільно, є особою, яка відповідно до приписів ст. 89 КК України не має судимості, на диспансерному обліку в ОДН та МПНД не перебуває.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_3 судом визнаються з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3 судом не встановлено.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій підсудного ОСОБА_3 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настали.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу підсудного ОСОБА_3 , наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення до скоєного злочину, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення-злочину, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій ст. 407 ч. 5 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_3 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 14.06.2024 та утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання підсудному ОСОБА_3 з вказаного числа.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_3 , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді 5 років позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 14 червня 2024 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо засудженого ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою в Держаній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1