КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/2447/24Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3897/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000202 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, та призначено покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-за ч.1 ст.162 КК України у обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

По справі вирішено питання про арешт та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану та у незаконному проникненні до іншого володіння особи.

За встановлених судом обставин ОСОБА_7 у період воєнного часу, а саме в проміжок з 23.30 год. 16.01.2024 до 14.00 год. 17.01.2024 (точний час не встановлено), реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 та шляхом віджиму металопластикових дверей на балконі незаконно проник до житлового будинку, що належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на загальну суму 23 906 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 17.01.2024 приблизно о 13.20 год., (точний час не встановлено), реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння, переліз через паркан та незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого по АДРЕСА_2 .

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки судовий розгляд проводився без участі захисника. При цьому обвинувачений був позбавлений свого права на захист, хоча очевидно для суду потребував допомоги захисника, а його поведінка в суді була залежна від позиції прокурора.

Крім цього вважає, що судом не було враховано та невірно надано оцінку доказам в їх сукупності; не досліджено доказову базу, яка б поза розумним сумнівом доводила винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій.

Також посилається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом в повній мірі не враховано всі дані про особу винного, а саме те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина. Звертає увагу на те, що негативні характеристики, що містяться в матеріалах провадження, відмінні від тих, які враховувались судом при постановленні вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2022 року, за яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що судом зроблено недостовірний висновок про те, що ОСОБА_7 раніше судимий, оскільки попередня судимість у нього за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2022 року погашена.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній технічний носій судового засідання від 22 березня 2024 року, у якому судом проголошувався вирок, що вважає безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та вважала рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В поданій апеляційній скарзі доводи захисника зводяться до того, що судом першої інстанції не досліджувались докази сторони обвинувачення, не надана їм належна оцінка на предмет належності та допустимості, якими б доводилась винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, судом при визначені обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження суд допитав обвинуваченого та з`ясував, що він свою вину в вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, визнав повністю та надав показання, якими підтвердив обставини скоєних ним злочинів. У вчиненому розкаявся та запевнив, що зробив для себе належні висновки.

За приписами частини 3 статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , за згодою учасників судового провадження, в тому числі обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, в зв`язку з чим розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Даних про те, що обвинувачений неправильно розумів зміст цих обставин, як і сумнівів в добровільності його позиції, матеріали провадження не містять та матеріалами апеляційної скарги не доводяться.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_7 було роз`яснено такий порядок розгляду провадження, а також те, що у цьому випадку останній буде позбавлений права оскаржити встановлені судом обставини в апеляційному порядку.

Оскільки провадження правомірно судом розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України, сторона захисту позбавлена права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Колегія суддів також не погоджується з доводами захисника про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки судовий розгляд проводився без захисника, участь якого була обов`язковою, та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, в них наявна пам`ятка про процесуальні права та обов`язки обвинуваченого, в якій міститься підпис ОСОБА_7 про його ознайомлення з правами (а.с.35).

Крім цього, 21 березня 2024 року під час судового розгляду судом з`ясовувалось у обвинуваченого ОСОБА_7 , чи бажає він залучити захисника до розгляду даного кримінального провадження для належного захисту його прав, проте обвинувачений відмовився скористатись таким правом.

Положеннями статті 52 КПК України передбачено випадки обов`язкової участі захисника, зокрема участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні:1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад;4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту;5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності;6) щодо реабілітації померлої особи - з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи;8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення;9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, які згідно положень статті 12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи про порушення права на захист обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутні обставини, які відповідно до статті 52 КПК вимагають обов`язкової участі захисника, як і те, що у суду були очевидні підстави для його залучення за власною ініціативою.

Щодо доводів захисника про відсутність технічного запису судового засідання, в якому судом проголошувався вирок, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи дійсно відсутній технічний запис судового засідання від 22 березня 2024 року в якому за участі обвинуваченого було проголошено вирок суду, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.104).

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, в своєму рішенні від 16 грудня 2020 року (справа №219/828/18) зазначила, що відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на таку невід`ємну властивість поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону», визначену ст. 412 КПК України, як здатність цього порушення перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Системно-структурний аналіз зазначених норм КПК України свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Суд не виключає, що за певних обставин відсутність звукозаписів окремих судових засідань може стати підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на таку обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення.

Як вбачається із журналу судового засідання від 22 березня 2024 року за наслідками судового розгляду кримінального провадження судом за участі сторін провадження, в тому числі обвинуваченого, було проголошено вирок, роз`яснено його суть та порядок оскарження. Також судом виконано вимоги частини 7 статті 376 КПК у частині вручення копії вироку обвинуваченому негайно після його проголошення. Зміст проголошеного судом вироку та його паперового носія стороною захисту не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено обґрунтованих доводів, яким чином відсутність технічного запису засідання від 22 березня 2024 року, в якому було проголошено вирок суду, свідчить про істотні порушення кримінального процесуального закону, які завадили стороні захисту в реалізації своїх прав.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вважає відсутність звукозапису проголошення вироку від 22 березня 2024 року таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.65 КК України, врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вчинення майнових злочинів, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки таке покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, апеляційним переглядом не встановлено істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного провадження, в тому числі порушення права обвинуваченого на захист, як на це посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду в даному провадженні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів залишає вирок суду без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4