Справа №-613/492/24 Провадження №-1-кп/613/117/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представник потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 20.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, водія автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, - злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , будучи солдатом військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимогам ст.ст.6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 19.02.2024 приблизно о 20:45 год., керуючи автомобілем DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 , який перебував у технічно працездатному стані, та рухаючись по вул. Центральній у м. Богодухів Харківської області з боку вул. Космонавта Бєляєва в напрямку вул. Вишневої, поблизу будинку АДРЕСА_2 , діючи необережно, не урахував дорожню обстановку, не обрав швидкість руху керованого ним автомобіля, яка б дозволяла йому зупинити цей автомобіль у межах видимості дороги, але не більше 50 км/год, проявив необачність при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим, відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024, грубо порушив вимоги п.п.12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно з якими :

п.12.3 : у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;

п. 12.9. б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил,

та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-17/25-БГт/24 від 11.03.2024, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, ушкодженням пристінкової плеври, розривами та забоєм легенів, розривом навколосерцевої сумки та серця, з крововиливами у плевральні порожнини, що ускладнилось у своєму перебігу травматичним шоком, від яких померла на місці події.

Порушення водієм автомобіля DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.

Після скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди 19.02.2024 приблизно о 20:45 год., знаходячись в районі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, самовільно залишив місце події, чим порушив вимоги п.п.2.10 а), б), в), г), г), д) е) Правил дорожнього руху України, згідно з якими :

п.2.10 : у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди,

та усвідомлюючи, що внаслідок його дій потерпіла ОСОБА_8 перебувала у небезпечному для життя стані, нехтуючи моральними і правовими нормами, не переконався, чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілу в небезпеці у безпорадному стані та зник з місця події.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , та за ч. 3 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 ..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю. Пояснив, що 19.02.2024 близько 20.30 год. разом зі своїми подругами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 він на власному автомобілі DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 рухався з центру м. Богодухів по вул. Центральній у напрямку виїзду з міста, зі швидкістю 70-80 км/год., з увімкненим ближнім світлом фар. Освітлення автошляху не було, асфальтне дорожнє покриття було сухим та рівним. Автомобіль був технічно справним, зокрема, його ходові вогні, ближнє світло фар та гальмівна система. Жодних алкогольних напоїв або хімічних речовин, які б могли впливати на швидкість його реакції, він не вживав, керувати автомобілем йому ніхто не заважав. Під час руху він побачив на дорозі жінку, яка переходила дорогу зліва направо, застосував екстрене гальмування, та з метою уникнення зіткнення змінив напрямок руху автомобіля вправо. Однак, починаючи з середини дороги, жінка пришвидшила рух, і уникнути зіткнення не вдалося, стався удар. В цей час пішохід перебувала на смузі руху ОСОБА_7 .. З якої відстані він побачив на дорозі пішохода - не пам`ятає. На її одязі не було жодних світловідбиваючих елементів. Наїзд на пішохода відбувся лівою частиною автомобіля. Після зіткнення жінку відкинуло вліво, на дорогу. Що з нею сталося далі - ОСОБА_7 не бачив. Після ДТП ОСОБА_7 не зупинив свій автомобіль та вони продовжили рух додому до ОСОБА_9 .. Коли вони приїхали, він поставив машину у двір, на автомобілі було ушкоджене лобове скло. Потім його замучила совість, він підійшов до батька ОСОБА_9 - ОСОБА_11 та повідомив йому про подію, що сталася.

Пояснив, що обізнаний про обов`язок зупинити автомобіль після ДТП, надати допомогу потерпілому та викликати поліцію, однак, не зробив цього, тому що сильно злякався. Наразі він розкаюється у вчиненому, просив вибачення у потерпілого, запевнив, що в подальшому не допускатиме подібних вчинків. Просив призначити йому мінімальне покарання.

Захисник пояснив, що обвинуваченим повністю визнаються фактичні обставини вчинення злочинів та те, що внаслідок його дій загинула людина. Разом з тим, дії обвинуваченого помилково кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.135 КК України, оскільки для застосування цієї норми необхідний причинно-наслідковий зв`язок між залишенням потерпілого в небезпеці і його смертю. Однак, згідно з висновком судово-медичного експерта, смерть потерпілої настала миттєво на місці події від отриманих травм, а відтак, причинно-наслідковий зв`язок між залишенням в небезпеці і смертю - відсутній, а дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 135 КК України.

Крім того, просив врахувати ту обставину, що вчинений ОСОБА_7 злочин є необережним, до цього він не вчинив жодного кримінального правопорушення, фактично повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів. Факт залишення обвинуваченим місця ДТП пов`язує виключно з тим, що він дуже злякався, оскільки вперше перебував у такій ситуації, з його молодим віком та відсутністю життєвого досвіду. Відмітив, що ОСОБА_7 добровільно вступив на військову службу та виконував обов`язки по захисту Батьківщини в період повномасштабного російського вторгнення, за місцем служби характеризується виключно позитивно. Враховуючи викладене, просив застосувати при призначенні покарання ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, що дозволить ОСОБА_7 продовжити проходження військової служби та відшкодовувати шкоду потерпілому.

Крім повного визнання ОСОБА_7 своєї вини, його винність підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду письмових та речових доказів, а також показаннями свідків, наданими у судовому засіданні.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 19.02.2024 о 20:30 год. йому зателефонувала сусідка його матері та сказала, що його матір збила машина. Знаходячись уже в машині, він передзвонив сусідці, спитав, чи жива його матір, сусідка сказала, що ні. Приблизно о 20:40 год. він приїхав на місце ДТП. Його матір була на той момент уже мертва, на місці ДТП знаходились працівники поліції.

Підтримав цивільний позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Просив призначити обвинуваченому максимально суворе покарання, оскільки, на його думку, обвинувачений не усвідомив тяжкості вчинених ним злочинів та не вибачився перед ним.

Допитана у судовому засіданні у присутності законного представника свідок ОСОБА_9 пояснила, що 19.02.2024 близько 20.30 год. вона разом зі своїм другом ОСОБА_7 та сестрою ОСОБА_10 їхали в автомобілі DAEWOO NUBIRA у м. Богодухів до неї додому, за кермом автомобіля був ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_9 перебувала на передньому пасажирському сидінні. Швидкість автомобіля була близько 70-80 км/год. В автомобілі було увімкнене ближнє світло фар, вуличного освітлення не було. Погода була суха. В якийсь момент вони побачили силует людини, яка у швидкому темпі рухалася, майже бігла, перетинаючи проїзну частину зліва направо. ОСОБА_7 , намагаючись уникнути зіткнення, почав різко маневрувати в бік правого узбіччя, однак, не зміг уникнути зіткнення і збив людину. Зіткнення сталося за адресою : АДРЕСА_2 . Самого моменту удару свідок не бачила, проте, побачила, що в автомобілі було розбите лобове скло з боку водія. Після зіткнення ОСОБА_7 дещо призупинився, але повністю автомобіля не зупинив і вони поїхали далі додому до ОСОБА_9 , ніхто з них салону автомобіля не залишав. На думку ОСОБА_9 , водій зрозумів, що збив людину, проте, всі вони перебували у шоковому стані і продовжили рух до неї додому, ніяк не коментуючи дану подію. Приблизно через дві години після ДТП, перебуваючи вдома у свідка, ОСОБА_7 підійшов до батька ОСОБА_9 - ОСОБА_11 і повідомив йому, що збив людину, і треба викликати поліцію. Чи була жива людина після зіткнення - свідок не пам`ятає. Жодних алкогольних напоїв ОСОБА_7 у день ДТП не вживав.

Допитана у судовому засіданні у присутності законного представника свідок ОСОБА_10 пояснила, що 19.02.2024 близько 20.30 год. вона разом зі своїм другом ОСОБА_7 та сестрою ОСОБА_9 їхали в автомобілі DAEWOO NUBIRA у м. Богодухів до неї додому, за кермом автомобіля був ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_9 перебувала на задньому пасажирському сидінні позаду водія. Весь час вона дивилася в телефон, не звертала уваги на дорогу, лише почула звук гальмування і удар, який прийшовся в лобове скло з лівого боку. Свідок зрозуміла, що водій гальмував та уходив від удару вправо. Що саме сталося і чим було розбите лобове скло - свідок не бачила. Після удару водій трохи зупинився, але повністю не зупинив автомобіль, ніхто з них не виходив з салону автомобіля, вони всі були налякані, і мовчки продовжили рух додому до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ( АДРЕСА_3 ). По дорозі виникло питання про те, що треба зупинитися, але хто саме підняв це питання - свідок не пам`ятає. Приїхавши додому, водій завів машину у двір і вони пішли до будинку. Через дві години після приїзду ОСОБА_7 підійшов до батька свідка - ОСОБА_11 і повідомив йому про те, що сталося.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що є батьком ОСОБА_10 та ОСОБА_9 19.02.2024 перебував разом з дружиною за місцем проживання - АДРЕСА_3 . Його доньки разом із ОСОБА_7 перебували у центрі м. Богодухів. 20.02.2024 після опівночі, близько 00.10-00.15 год. до нього підійшов друг його доньок ОСОБА_7 та повідомив, що він збив жінку, не знає, що йому робити, і попросив свідка зробити те, що потрібно. При цьому ОСОБА_7 був наляканий, візуально не перебував у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, наскільки свідку відомо - він не палить і не вживає алкогольних напоїв. Після цього свідок побачив автомобіль ОСОБА_7 DAEWOO NUBIRA, на якому було побите лобове скло, вибите пасажирське скло, пом`ятий капот, не було фари. Обвинувачений ОСОБА_11 зателефонував до поліції.

Відповідно до електронного рапорту помічника чергового Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 20.02.2024, 19.02.2024 о 20:45 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від заявника ОСОБА_12 про те, що 19.02.2024 о 20:45 год. за адресою: АДРЕСА_4 сталося ДТП з сусідкою заявника - жінкою похилого віку на ім`я ОСОБА_13 , автомобіль поїхав далі по вул. Центральній у бік с. Заброди . В ході відпрацювання повідомлення було встановлено, що 19.02.2024 о 20:45 у АДРЕСА_2 невстановленим автомобілем під керуванням невстановленого водія була травмована пішохід - ОСОБА_8 , місцева мешканка, яка від отриманих травм померла на місці ДТП. Водій з місця ДТП поїхав. Станом на 02 год. 17 хв. 20.02.2024 було встановлено, що водій ОСОБА_7 , солдат військової частини НОМЕР_1 , керуючи автомобілем DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка померла на місці події (т.2, а.с.71).

20.02.2024 ОСОБА_4 подано заяву про притягнення до відповідальності за ст.135 КК України невстановленого водія, який 19.02.2024, керуючи невстановленим автомобілем, здійснив наїзд на матір заявника ОСОБА_8 та зник з місця ДТП, залишивши її без допомоги (т.2, а.с.13).

Протоколом огляду місця ДТП від 19.02.2024, проведеного з 23:30 по 01:30 год. за адресою : АДРЕСА_4 , та схемою до нього зафіксовано наявність на місці ДТП трупа ОСОБА_8 , що лежав на проїзній частині на лівому боці донизу. Верхні кінцівки зігнуті в ліктьових суглобах, відведені від тіла під кутом 90 градусів, нижні кінцівки - випрямлені. На трупі одягнуті : куртка зимова чорна, светр чорний із зеленими смугами, спідниця коричнева, штани та підштаники чорні, калоші резинові синього кольору. На трупі наявні пошкодження : забійні рани голови, садна обличчя, синці на обличчі, має місце перелом кісток носу, патологічна рухливість грудної клітини. Крім того, цим протоколом зафіксовано на місці ДТП двох одинарних слідів гальмування довжиною 36,4 см та 30 см, а також осипу скла та пластику. З місця пригоди вилучено осип скла та пластику, фрагмент фари, 2 фрагменти бамперу (т.2, а.с.17-20).

Протоколом огляду транспортного засобу від 20.02.2024 - автомобіля DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 , проведеного з 02.00 год. по 03.00 год., встановлено наявність пошкоджень на автомобілі : розбито передню ліву фару, решітку радіатора, лобове скло зліва, деформовано переднє ліве крило, ліве бокове дзеркало заднього виду, а також наявність трикотажних волокон червоного кольору на лобовому склі. Стан рульового управління, гальмівної системи - в робочому стані, положення перемикачів габаритних вогнів, ближнього і дального світла, освітлення панелі приладів, склоочисників - на момент огляду вимкнено. З місця пригоди вилучені три змиви : з керма, з ручки водійської двері та з важеля КПП (т.2, а.с.22-32).

Висновком судово-медичного експерта № 12-17/25-БГт/24 від 11.03.2024 підтверджено наявність на трупі ОСОБА_8 у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 19.02.2024 тілесних ушкоджень : а) голова - закрита черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани в скронево-тім`яній області справа, забійних ран в лобних областях, саден в області обличчя, закритого перелому кісток носу, вогневищним крововиливом у м`які покрови голови з їх внутрішньої поверхні, крововиливу під м`які мозкові оболонки, струсу-забою головного мозку; б) грудна клітина - закрита тупа травма у вигляді осаднення шкіряних покривів, множинних двобічних переломів ребер, з ушкодженням пристінкової плеври, з розривами та забоєм легенів, розрив навколосерцевої сумки і серця; в) черевна порожнина - закрита тупа травма органів черевної порожнини у вигляді забою-розривів печінки; г) кінцівки - садна по ходу тильної поверхні правої кисті.

Закрита тупа травма грудної клітини з множинними переломами ребер, ушкодженням пристінкової плеври, розривами та забоєм легенів, розриву навколосерцевої сумки і серця ускладнились у своєму перебігу крововиливом у плевральні порожнини, де було виявлено : справа 200 мл, зліва - 650 мл рідкої крові.

Закрита тупа травма органів черевної порожнини у вигляді забою-розривів печінки ускладнилась у своєму перебігу крововиливом у черевну порожнину, де було виявлено близько 1.100 мл рідкої крові.

Вищевказані ушкодження виникли внаслідок ударної, ударно-ковзаючої дії тупих твердих предметів та від загального струсу тіла, в ході дорожньо-транспортної пригоди, коли ОСОБА_8 була пішоходом та, найвірогідніше, була звернена правою боковою поверхнею тіла до травмуючої сили.

Закрита черепно-мозкова травма, закрита тупа травма органів грудної та черевної порожнини, що малися у ОСОБА_8 , за ступенем тяжкості кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою загрози для життя.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 метиловий, етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, ушкодженням пристінкової плеври, розривами та забоєм легенів, розривом навколосерцевої сумки і серця, з крововиливами у плевральні порожнини, що ускладнилося у своєму перебігу травматичним шоком (т.2, а.с.147-150).

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснила, що основним фактором у настанні смерті ОСОБА_8 була закрита тупа травма грудної клітини з множинними переломами ребер, ушкодженням пристінкової плеври, розривами та забоєм легенів, розривом навколосерцевої сумки і серця. Смерть ОСОБА_8 наступила в перші хвилини після удару в ході ДТП (1-3 хв). Надання ОСОБА_8 медичної допомоги, навіть безпосередньо після ДТП на місці події, не змінило б результату, вказана ситуація була летальною, а отримані потерпілою тілесні ушкодження - несумісними з життям.

Висновком комісійної судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу від 08.03.2024 № 1557/1812 підтверджено, що на момент експертного огляду та до моменту виникнення дорожньо-транспортної пригода робоча гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 виконували свої функції та знаходились у працездатному стані (т.2, а.с.156-161).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.03.2024, проведеного з 20.00 год. по 21.10 год. за участю підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_6 , зафіксовано, що під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_15 надав детальні показання щодо обставин, які мали місце 19.02.2024. Надані в ході слідчого експерименту пояснення ОСОБА_7 відповідають тим, що були надані ним під час допиту у судовому засіданні.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 пояснив, що 19.02.2024 близько 20.45 год. їхав за кермом свого автомобіля DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Центральній в м. Богодухв зі швидкістю 70-80 км/год, в автомобілі було двоє пасажирів, був темний час доби, опадів не було, дорога була сухою, в автомобілі було увімкнене ближнє світло фар. Під час руху він побачив, що попереду зліва направо по ходу його руху переходить дорогу пішохід, яка була одягнута у темний одяг та рухалась перпендикулярно відносно меж проїзної частини. ОСОБА_7 застосував екстрене гальмування та маневрував праворуч, в цей час пішохід прискорила свій темп руху та стався наїзд передньою лівою частиною автомобіля на цю жінку, що відбувалося далі - ОСОБА_7 вказати не може, оскільки не пам`ятає через те, що сильно злякався.

ОСОБА_7 на проїзній частині показав, як рухався його автомобіль відносно меж проїзної частини, як рухався пішохід і де розташовувалось місце наїзду, погодився з інформацією, зафіксованою у схемі ДТП та пояснив, що місце наїзду розташовувалось приблизно в тому місці, де на схемі зафіксовано шапку. Після цього на проїзній частині крейдою було нанесено сліди гальмування та місце наїзду, та ОСОБА_7 вказав місце, звідки пішохід почала бігти і як рухався його автомобіль до початку гальмування. Замірами встановлено, що автомобіль рухався на відстані 1,5 м від правого краю дороги, місце наїзду розташовувалось на відстані 1,7 м від правого краю дороги. Місце, звідки пішохід почала прискорення, розташовувалось на відстані 2,4 м від місця наїзду. Після цього за допомогою статиста ОСОБА_7 показав темп руху пішохода до початку прискорення, а саме, контрольну ділянку довжиною 5 м пішохід подолала за 7,4 с, та після початку прискорення - за 3,5 с. Розрахунками встановлено, що момент початку бігу пішохода автомобіль знаходився на відстані 35,4 м. Після цього експериментальним шляхом було встановлено, що видимість пішохода у ближньому світлі фар автомобіля складала 46,4 м, видимість проїзної частини - 44,4 м. Також ОСОБА_7 пояснив, що погодні умови на час проведення слідчого експерименту цілком співпадають з погодою на момент ДТП (т.2, а.с.162-165).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.03.2024, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 на АДРЕСА_4 , підтверджено, що під час проведення слідчого експерименту свідок надала пояснення щодо подій, які сталися 19.02.2024, які в цілому співпадають з показаннями, наданими нею у судовому засіданні, та показала на місці обставини ДТП 19.02.2024.

Так, під час слідчого експерименту ОСОБА_9 зазначила, що 19.02.2024 близько 20.45 год. вона їхала на передньому сидінні автомобіля «Деу Нубіра», що належить її другу ОСОБА_7 , який був за кермом цього автомобіля. Був темний час доби, освітлення вулиці було відсутнє, опадів не було, дорога була сухою. З якою швидкістю вони їхали - вказати не може, інших транспортних засобів не було. Під час руху вона побачила, як зліва направо по ходу їх руху дорогу почала перебігати пішохід, яка була одягнута в темний одяг. ОСОБА_7 застосував гальмування та зманеврував праворуч, однак, стався наїзд лівою передньою частиною автомобіля на пішохода, після чого вони, не зупиняючись, поїхали до неї додому.

За участю свідка ОСОБА_9 експериментальним шляхом було встановлено швидкість, з якою рухався їх автомобіль - 70 км/год, та темп руху пішохода, а саме контрольну ділянку 5 м пішохід подолав за 4,35 с. Замірами встановлено, що автомобіль рухався на відстані 1,5 м від правого краю дороги. Ознайомившись зі схемою до протоколу огляду місця ДТП, свідок ОСОБА_9 погодилась із зафіксованою на схемі інформацією та пояснила, що місце наїзду на пішохода знаходилось приблизно в місці, де розташовувалась шапка. Після чого на проїзній частині крейдою було розмічено сліди гальмування та місце наїзду, що розташовувалось на відстані 1,7 м від правого краю дороги, та експериментальним шляхом було встановлено, що видимість пішохода у ближньому світлі фар автомобіля становила 55 м, видимість проїзної частини - 44,4 м (т.2, а.с.166-171).

Висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024 підтверджено, що в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ОСОБА_7 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР.

У дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Деу ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР.

У діях водія автомобіля Деу ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП (т.2, а.с.175-179).

Висновком судової трасологічної експертизи від 20.03.2024 № 1560 підтверджено, що надані на дослідження два фрагменти рефлектора лівої блок-фари та абсорбер заднього бамперу, вилучені з місця ДТП, раніше були встановлені на автомобілі DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 (т.2, а.с.185-195).

Достовірність та об`єктивність вказаних доказів у суду сумніву не викликають, адже вони отримані з дотриманням закону, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Здійснюючи у межах даного судового провадження кримінально-правову кваліфікацію вказаних дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 135 КК України, орган досудового розслідування виходив з того, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок залишення її ОСОБА_7 у небезпеці без допомоги у небезпечному для життя стані.

Наведені вище об`єктивні дані протоколів огляду місця події і автомобіля, протоколів слідчих експериментів та висновки судових експертиз в сукупності з показаннями самого обвинуваченого та свідків повністю підтверджують, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 , на АДРЕСА_2 , здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_8 і таким чином поставив її у небезпечний для життя стан, але зник з місця дорожньо-транспортної пригоди і залишив потерпілу ОСОБА_8 без допомоги на проїзній частині, хоча згідно вимог пп. «а», «б», «в», «г», «е» п.2.10 Правил дорожнього руху повинен був після скоєної дорожньо-транспортної пригоди зупинити керований ним транспортний засіб і вжити заходів до надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_8 , яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок свого безпорадного стану.

Разом з тим, вказане діяння обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме завідоме залишення потерпілої ОСОБА_8 без допомоги, не було причиною смерті ОСОБА_8 , оскільки з висновку судово-медичної експертизи та показань експерта у судовому засіданні щодо причин смерті ОСОБА_8 вбачається, що отримані нею при наїзді автомобілем тілесні ушкодження (закрита тупа травма грудної клітини з розривом пристіночної плеври, переломом ребер, розривом легенів, навколосерцевої сумки і серця) були не сумісні з життям, і характер таких травм виключає можливість збереження життя потерпілій навіть шляхом забезпечення надання своєчасної медичної допомоги.

Враховуючи викладене, слід виключити з формулювання обвинувачення вказівку на те, що смерть пішохода ОСОБА_8 настала саме внаслідок дій ОСОБА_7 щодо залишення потерпілої без допомоги, які полягали в тому, що останній не переконався, чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілу до закладу охорони здоров`я, а залишив її в небезпеці у безпорадному стані та зник з місця події.

Частиною 1 статті 135 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а частиною 3 статті 135 КК України - за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки.

За змістом ст. 135 КК України об`єктивна сторона цього злочину характеризується двома видами злочинної бездіяльності: бездіяльність через невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; змішана бездіяльність через ненадання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані і, як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 по справі № 742/1479/19, для кваліфікації не має значення, чи відвернула би надана допомога шкоду життю чи здоров`ю особи, навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини.

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними, але на кваліфікацію вони не впливають.

Враховуючи викладене, підстав для виправдання ОСОБА_7 за ст.135 КК України суд не вбачає.

При цьому, для кваліфікації діяння за ч.3 ст.135 КК України необхідним є встановлення того факту, що смерть особи була спричинена саме внаслідок ненадання допомоги. Якщо ж потерпілому були спричинені такі смертельні ушкодження, які неминуче призводять до смерті, то це свідчить про відсутність причинного зв`язку між залишенням у небезпеці і смертю потерпілого. Тому скоєне не може кваліфікуватися за частиною третьою ст.135 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на наведене, а також враховуючи сукупність наведених доказів, досліджених у судовому засіданні, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд приходить до висновку про наявність підстав для того, щоб вийти за межі пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст.135 КК України і змінити правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення в межах ст.135 КК в сторону покращення становища обвинуваченого, кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.04.2024 по справі № 598/2047/14-к.

Враховуючи викладене, дії Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд зазначає, що відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є : за ч.2 ст.286 КК України - необережним тяжким злочином, за ч.1 ст.135 КК України - умисним нетяжким злочином, наслідки вчиненого злочину за ч.2 ст.286 КК України - загибель людини, які є тяжкими і незворотними.

Водночас, суд враховує і фактичні обставини вчинених злочинів, які впливають на ступінь вини обвинуваченого, а саме те, що ДТП за участю водія ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 сталася у темну пору доби, за відсутності міського вуличного освітлення, що підтвердили свідки та обвинувачений у судовому засіданні; ту обставину, що потерпіла ОСОБА_8 у вечірній час перетинала проїзну частину поза межами пішоходного переходу, не маючи на собі жодних світловідбиваючих предметів, та була одягнена повністю в одяг темних кольорів, що підтверджено актом огляду місця ДТП та висновком судово-медичної експертизи, що очевидно ускладнювало можливість виявлення водієм небезпеки для руху у вигляді вказаного пішохода в умовах темної пори доби.

Крім того, судом взято до уваги те, що потерпіла ОСОБА_8 з середини дороги прискорила рух і перейшла на швидкий темп, як пояснила свідок ОСОБА_9 - майже бігла, що, з незалежних від водія обставин, створило додаткові передумови для зіткнення автомобіля і пішохода, незважаючи на вжитий водієм захід у вигляді маневру праворуч.

Відповідно до висновку лікаря КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» № 506 ОСОБА_7 станом на 11 год. 10 хв. 20.02.2024 не мав ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Обставиною, яка відповідно до п.1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд вважає щире каяття винного, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного кримінального правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, висловленої ним в судовому засіданні, публічному зобов`язанні не вчиняти будь-яких кримінальних правопорушень в подальшому, а також в тому, що обвинувачений вибачився перед потерпілим ОСОБА_4 у судових дебатах.

Крім того, слід відмітити, що після вчинення ДТП та залишення місця події ОСОБА_7 , хоча й із запізненням, усвідомив значення своїх дій та готовність понести за них покарання, розповівши свідку ОСОБА_11 про те, що збив потерпілу ОСОБА_8 і слід повідомити про це відповідні служби.

Також, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, після зізнання у вчиненні кримінального правопорушення - не змінював своєї позиції, добровільно брав участь у проведенні слідчого експерименту, що надало органам досудового розслідування можливість встановити об`єктивну істину по справі, отже, надавав органам досудового розслідування активну допомогу під час розслідування кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 установлено, що він раніше не судимий, неодружений, має професійно-технічну освіту, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в КНП Богодухівська центральна районна лікарня не перебуває, не має інвалідності або хронічних захворювань, є військовослужбовцем за контрактом, проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді водія автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених злочинів, сукупності усіх обставин, що їх характеризують, обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), відсутності обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позиції потерпілого, висновку досудової доповіді, згідно з яким встановлено середній ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у т.ч. окремих осіб, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України : за ч.1 ст.135 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч.2 ст.286 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Виходячи з наведених приписів кримінального закону, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Розглядаючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд зазначає наступне.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст.ст.75,76 КК України.

Суд зауважує, що обвинувачений, попри позитивну характеристику його особи, наведену вище, не розпочав відшкодування потерпілому моральної шкоди під час досудового розслідування та в ході судового розгляду, на чому наголошував потерпілий у судовому засіданні; не визнав цивільного позову, не погоджуючись із обставинами, викладеними у позовній заяві та сумою заявленої до відшкодування матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, з урахуванням тяжких незворотних наслідків вчиненого злочину, - смерті людини, позиції потерпілого, який бажав призначення для обвинуваченого максимально суворого покарання, суд приходить до висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 . інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наявність двох пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів - дають суду підстави для призначення мінімального передбаченого ч. 1 ст. 135 та ч.2 ст.286 КК України, однак, не для застосування положень ст. 75 КК України.

Щодо доводів сторони захисту про те, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням надасть ОСОБА_7 змогу продовжити військову службу та відшкодувати потерпілому моральну шкоду, суд зауважує, що такий намір обвинуваченого може бути реалізований і в порядку, передбаченому ст.81-1 КК України.

Беручи до уваги наведене, у суду в даному випадку відсутні підстави для застосування стосовно ОСОБА_7 положень ст.75 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 , суд зазначає, що згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст.1168 ЦК України).

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В обґрунтування цивільного позову зазначено, що внаслідок смерті матері ОСОБА_4 пережив та переживає сильні душевні страждання, його звичайний життєвий устрій потерпів значних негативних змін. Порушено уклад життя як його особисто, так і його сім`ї. Він переніс і переносить тяжкі вимушені зміни у психологічному стані, в життєвих та виробничих стосунках, кожного дня йому необхідно докладати додаткових значних фізичних та психологічних зусиль для організації свого життя, він перебуває у постійному нервовому напруженні. Трагічна смерть матері негативно вплинула на його життя, здоров`я, завдала сильних душевних страждань. Його стосунки з оточуючими людьми були порушені, багато з них, знайомих та сусідів, розпитують його про обставини скоєного злочину, відкрито обговорюють вказану подію, розпитують про хід розслідування та його наслідки, що саме по собі ускладнює життя позивача та стосунки з оточуючими. Крім того, він був змушений з`являтися за викликом до органів внутрішніх справ, а тепер - у судові засіданні.

При цьому, у поведінці відповідача відсутні жодні прояви каяття, завдана шкода йому не відшкодована взагалі. Вказана обставина лише підсилює душевні страждання позивача. Між тим сам факт ДТП природно спричинив йому моральну шкоду, оскільки загинула рідна йому людина. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 800000 грн. Добровільно відшкодовувати завдану моральну шкоду відповідач відмовляється, що вказує на його байдуже та безвідповідальне ставлення до наслідків свого діяння.

Однак, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною тим дійсним щоденним стражданням, які відчуває позивач, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз, а заявлене ним відшкодування є лише частковою компенсацією трагедії, яка сталася внаслідок злочинів.

При оцінці моральної шкоди позивач виходив з : тяжкості наслідків, спричинених злочином, в результаті якого загинула рідна йому людина - мати, ступеню страждань, яких він зазнав внаслідок її смерті, терміну, впродовж якого він страждав і страждає від душевного болю, оскільки втрата матері є безповоротною; поведінки відповідача, який взагалі не відшкодував спричинену шкоду.

Суд враховує, що внаслідок вчиненого ОСОБА_7 ДТП загинула близька ОСОБА_4 людина - мати, що само по собі є причиною душевних страждань. Як зазначалось вище, життя людини є найвищою соціальною цінністю, а наслідки вчиненого злочину за ч.2 ст.286 КК України є тяжкими і незворотними.

У зв`язку з цим, природно, було порушено звичайний уклад життя потерпілого, він переніс сильний стрес, значно погіршився його психологічний стан, а також було втрачено стійкі соціальні зв`язки та потребувалося багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану.

Крім того, позивач після ДТП, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, був вимушений витрачати час та зусилля для відвідування правоохоронних органів, зокрема, і тих, що знаходяться поза межами м. Богодухова, що також внесло певні зміни у його звичаний життєвий уклад.

Враховуючи викладене, що суд вважає, що потерпілому завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер, зміні його сталого життєвого устрою, що створює підстави для відшкодування йому завданої моральної шкоди.

Крім того, судом взято до уваги, що обвинувачений жодним чином не відшкодував завдану ним моральну шкоду, навіть не розпочав цього робити, в судовому засіданні не визнав цивільний позов ані повністю, ані частково, що, враховуючи суб`єктивне ставлення потерпілого до передчасної втрати матері, підсилює душевні страждання потерпілого.

Водночас, судом взято до уваги і те, що вчинений ОСОБА_7 злочин, який призвів до смерті ОСОБА_8 , є необережним, та враховано висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року по справі №752/17832/14-ц (14-538цс19), відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Отже, беручи до уваги вищевказані вимоги закону, з урахуванням адекватного уявлення про душевні страждання потерпілого, відсутності чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки, ступінь вини обвинуваченого, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що сумою моральної шкоди, яка повністю відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого, а також вимогам розумності та справедливості, є 400000,00 грн., а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

До набрання вироком законної сили слід продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину - 20.02.2024 о 02 год. 30 хв..

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2024 по справі № 953/1340/24 накладено арешт на майно : автомобіль DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 , який, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_16 ; фрагменти трикотажних волокон та ватні палички зі змивами з керма автомобіля, важеля перемикання передач та внутрішньої ручки водійських дверей.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За приписами ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи викладене, слід стягнути з ОСОБА_7 витрати на проведення комісійної судової автотехнічної експертизи № 1557/1812 від 08.03.2024 в сумі 13252,40 грн., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024 в сумі 3029,12 грн., судової трасологічної експертизи № 1560 від 20.03.2024 в сумі 22718,42 грн., всього в сумі 38999,94 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, ч.4 ст.174, ст.ст.331, 337, 349, 368, 370, 371, 374, 376, 393, 395, ч.15 ст.615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, - злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.1 ст.135 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, за ч.2 ст.286 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, визначити остаточно покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 - 20.02.2024.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 20.02.2024 по 17.10.2024 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До набрання законної сили вироком стосовно ОСОБА_7 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2024 на автомобіль DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 , який, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_16 ; фрагменти трикотажних волокон та ватні палички зі змивами з керма автомобіля, важеля перемикання передач та внутрішньої ручки водійських дверей.

Речові докази по кримінальному провадженню :

-автомобіль DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_16 ;

-фрагменти трикотажних волокон та ватні палички зі змивами з керма автомобіля, важеля перемикання передач та внутрішньої ручки водійських дверей, фрагменти скла та пластикових уламків автомобіля - залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню в сумі 38999 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 94 коп., а саме : витрати на проведення комісійної судової автотехнічної експертизи № 1557/1812 від 08.03.2024 в сумі 13252 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн. 40 коп., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024 в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп, судової трасологічної експертизи № 1560 від 20.03.2024 в сумі 22718 (двадцять дві тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 42 коп..

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ) моральну шкоду в розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 395 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для обвинуваченого, який утримується під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Повний текст вироку складено та підписано 18.10.2024.

Суддя ОСОБА_1