КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5258/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000761, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 27 жовтня 2024 року, із визначенням розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора, та всупереч вимог діючого законодавства і практики Європейського суду з прав людини, продовжено обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За доводами апелянта, висунуте ОСОБА_8 обвинувачення є недоведеним, оскільки його дії не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із тими наслідками, про які зазначається в обвинувальному акті.

Також апелянт посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вважає необґрунтованим наведений у клопотанні прокурора ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання в місті Києві, працює заступником голови Федерації профспілок України, за місцем роботи характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебуває двох малолітніх та одна неповнолітня дитина.

За доводами захисника, розмір застави, визначений ОСОБА_8 як альтернативний запобіжний захід, з огляду на доходи обвинуваченого, є непомірно великим, який він сплатити неспроможний.

Крім цього, просить врахувати, що рішенням ЄСПЛ від 05.09.202 року у справі «Сириця та інші проти України» задоволено скаргу ОСОБА_8 та встановлено порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового розслідування, а саме не розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів для забезпечення явки у судові засідання, нездійснення провадження з належною ретельністю під час тримання під вартою, наведення та повторення судами під час розгляду справи підстав, які з часом стали неналежними.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою та вмотивованою, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів сформованого контрольного провадження, в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000761 від 20.08.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

В ході судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою з огляду на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, за доводами прокурора, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, що свідчить про те, що обвинувачений з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі та використовуючи свої стійкі зв`язки як службової особи, може вчиняти дії, спрямовані на знищення, приховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та ОСОБА_8 відомо про їх місцезнаходження, а також впливати на осіб, які є свідками вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, враховуючи наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яка загрожує останньому у разі доведення його винуватості, дані про його особу, застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є можливим, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання саме такого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 27 жовтня 2024 року, із визначенням розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що наведені у клопотанні дані, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про існування ризиків переховуватися обвинуваченого від суду та інших способів його неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам, на які посилається прокурор у поданому клопотанні, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, з урахуванням того, що на даний час на території України запроваджено воєнний стан.

При цьому, ухваливши рішення про продовження строку тримання під вартою, суд визнав за можливе зменшити обвинуваченому розмір застави до 15000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на нього, у випадку внесення застави, відповідних обов`язків.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року, якою частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 27 жовтня 2024 року, із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4