УХВАЛА

07 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 205/1658/22

провадження № 51-6263 ск 23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2024 року і

встановила:

захисник звернулася із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо засудженого.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання п. 4 ч. 2, ч. 3, 5 цієї норми процесуального права.

Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог

ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, оспорюючи, зокрема, винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, окрім іншого, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження та доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

Крім того, попри те, що вирок неодноразово переглядався в апеляційному порядку, скаржник не зазначає, у чому полягають допущені апеляційним судом порушення норм права, які є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування рішення згаданого суду, з огляду на правила ст. 404 КПК України та позицію засудженого під час здійснення апеляційного провадження.

Також за змістом скарги, захисник не погоджується із призначеним засудженому покаранням, яке на його думку, є занадто суворим і вважає, що це може слугувати підставою для скасування вироку й ухвали. Однак згідно з правилами ст. 437 КПК України, оскаржені рішення скасовуються у разі необхідності застосувати більш суворий захід примусу.

Таким чином, автором касаційної скарги не аргументовано вимоги про скасування оспорюваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року та ухвалуДніпровського апеляційного суду від 02 липня 2024 року залишити без руху та надати їй строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3