Справа № 448/1504/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/864/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

21 серпня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень в ході підготовчого судового засідання. Матеріали кримінального провадження № 0000042 від 15.04.2022 щодо ОСОБА_3 у за ч. 1 ст. 368 КК України (справа № 448/1504/22) передано для вирішення питання про об`єднання в порядку ст. 334 КПК України з кримінальним провадженням № 0000047 від 20.04.2022 щодо ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2, ч. 4 ст. 246 КК України (справа № 488/720/24), яке перебуває на розгляді судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_7 .

На ухвалу суду захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2024 року скасувати як незаконну.

Обґрунтовуючи своє право на оскарження вищезазначеної ухвали суду, апелянт покликається на положення Конституції України та практику ЄСПЛ.

Вивчивши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали, у випадках, передбачених цим Кодексом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а, отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми Конституції України беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції).

Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виходячи з наведеного, ухвала Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2024 року не підлягає окремому апеляційному оскарженню, а заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 .

Заявлені в апеляційній скарзі доводи за своїм змістом зводяться до незгоди з процесуальним рішенням суду першої інстанції, що, однак, не може служити безумовною підставою для перегляду в апеляційному порядку рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу повернути захиснику ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_2