Провадження № 1-кп/592/691/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002547, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білани Білопільського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів Окружної прокуратури м. Суми - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Діючи в умовах воєнного стану, 22.08.2024 у період часу з 08:30 год. до 09:00 год., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 дав ключі від свого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , щоб останній взяв грошові кошти у сумі 500 грн., які знаходилися на полиці в кухні. ОСОБА_3 , перебуваючи у вищезазначеному будинку, після того, як взяв 500 грн. з полиці на кухні, зайшов до кімнати відпочинку та побачив на полиці серванту паперовий конверт, в якому знаходилися грошові кошти у сумі 40000 грн., та у останнього виник умисел на таємне викрадення цього майна.

Реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його дії є непомітними для власника майна, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, підійшов до серванту, на полиці якого лежав конверт з грошовими коштами у сумі 40000 грн., взяв його та покинув приміщення вищезазначеного будинку.

В подальшому, ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 40 000 гривень.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану та його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, дійсно в кінці серпня 2024 року разом з потерпілим відпочивали, за його проханням пішов до нього додому, раніше там ночував, на АДРЕСА_2 щоб взяти 500 грн. Коли прийшов, побачив на шкафу конверт з грошима, забрав їх, також і взяв 500 грн. про які казав потерпілий. На викрадені кошти придбав в ломбарді та магазині ноутбук, колонку, навушники на вулиці Шевченка в місті Суми. Також в іншому ломбарді викупив свій телефон за 4 тисячі гривень. Інші гроші витрачав на продукти харчування. Грошові кошти, які були в нього вилучені належать потерпілому.

У вчиненому розкаюється, просив суворо не карати, вибачався перед потерпілим, негативно ставиться до свого вчинку. Завдану шкоду відшкодував частково, шляхом вилучення у нього грошових коштів, суму викраденого та обставини викрадення майна не оспорюює, повністю згоден.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо долі речових доказів, арешту майна, процесуальних витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність діагностованого хронічного захворювання, частково відшкодування завданої шкоди, участь у бойових діях по захисту держави.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, не судимий, є військовослужбовцем, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується формально негативно за місцем служби, має сталі соціальні зв`язки.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 , попередження нових злочинів, беручи до уваги наведені дані про особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченій частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі.

Ураховуючи обставини, які впливають на обрання покарання, в їх сукупності - дані про особу обвинуваченого, ставлення до вчиненого - щирий жаль та осуд своєї поведінки, часткове відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілого, суд дійшов висновку про можливість досягнення виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку на підставі статті 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст.96-2 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна. Виходячи з положень ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація у цьому випадку може бути застосована до вилучених у обвинуваченого безпровідних навушників чорного кольору в чохлі чорного кольору на якому зазначено QCY, модель BH21Q17A, FCC ID:RDR-BH21Q17AL, FCC ID:RDR-BH21Q17AR, шнура чорного кольору для заряджання навушників в прозорому пакеті білого кольору, на якому зазначено TYPE-C; сумки з написом «Meridio», чорного кольору для ноутбуку; ноутбука «LENOVO Y520-15IKBN» чорного кольору, модель 80WK, серійний номер PF194QR8 із зарядним пристроєм; портативної акустики Proove DYNAMIC 7W bleak. Цим виключається альтернативна можливість вирішення питання про вилучення вказаних речей у власність держави в порядку, визначеному у ст. 100 КПК, щодо вирішення долі речових доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно з нормами ч. ч. 9, 10 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на проведення експертиз, а саме у розмірі 2271,84 на проведення судової експертизи від 05.09.2024 № СЕ-19/119-24/13571-ТВ, у розмірі 3407,76 грн. на проведення судової експертизи від 29.08.2024 № СЕ-19/119-24/13575-Д.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України застосувати спеціальну конфіскацію до вилучених у ОСОБА_3 безпровідних навушників чорного кольору в чохлі чорного кольору на якому зазначено QCY, модель BH21Q17A, FCC ID:RDR-BH21Q17AL, FCC ID:RDR-BH21Q17AR, шнура чорного кольору для заряджання навушників в прозорому пакеті білого кольору, на якому зазначено TYPE-C; сумки з написом «Meridio», чорного кольору для ноутбуку; ноутбука «LENOVO Y520-15IKBN» чорного кольору, модель 80WK, серійний номер PF194QR8 із зарядним пристроєм; портативної акустики Proove DYNAMIC 7W bleak та конфіскувати у власність держави

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2271,84 грн. на проведення судової експертизи від 05.09.2024 № СЕ-19/119-24/13571-ТВ та у розмірі 3407,76 грн. на проведення судової експертизи від 29.08.2024 № СЕ-19/119-24/13575-Д.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.08.2024 (справа № 592/14345/24, провадження № 1-кс/592/5871/24) - скасувати, окрім майна до якого застосовується спеціальна конфіскація.

Речові докази у кримінальному провадженні:

відповідно до постанови слідчого від 23.08.2024:

- 4 купюри номіналом 1000 грн АС5863824, БМ3622250, АА0458736, АП8707397; 6 купюр номіналом 500 грн, а саме ВЕ8262919, ВЄ 9033828, ЕД 2145248, АА 4240094, ЄБ3353668, ЄЕ9702721; 2 купюри номіналом 200 грн, а саме ТЄ 1578173, БП 6694530 - передати власнику - потерпілому ОСОБА_6 ;

- товарний чек № 701-0000558 від 22.08.2024 ТОВ «ТРЕЙД РОЯЛ ЛТД» - залишити в матеріалах кримінального провадження який знаходиться у прокурора;

відповідно до постанови слідчого від 28.08.2024:

оптичний диск CD-R з інформацією від магазину ТОВ «Мікс», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Берестовська, 20 - залишити в матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у прокурора;

відповідно до постанови слідчого від 28.08.2024:

оптичний диск CD-R з інформацією від магазину ТОВ «Трейд Роял ЛТД», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Берестовська, 20 - залишити в матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у прокурора;

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1