ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_8 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року, якою продовжено застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року заяву лікаря-психіатра КНП Солонянська багатопрофільна лікарня про продовження примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 задоволено. Продовжено відносно ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку строком на 3 місяці.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у зв`язку з нестабільністю стану, що спостерігається впродовж 6-ти місяців, значним коливанням в його емоційно-вольовій сфері, відсутністю критики до свого стану та до інкримінованого правопорушення. Крім того, зазначено, що з заявами про припинення застосування примусових заходів медичного характеру захисник та законний представник до суду не звертались та їх заперечення спростовуються висновком комісії лікарів-психіатрів № 42 від 11.03.2024.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_8 за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області 06 червня 2024 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви лікаря-психіатра відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зауважує, що суд не перевіривши усіх обставин справи, не надав належної оцінки показання законного представника щодо негативних наслідків прийому ОСОБА_8 медичних препаратів. Зазначає, що в умовах амбулаторного лікування застосування примусових заході медичного характеру по-суті зводиться до медикаментозного лікування, яке з огляду на вживання ОСОБА_8 наркотичних речовин призводить лише до погіршення стану останнього.

Будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 та його законний представник до суду не з`явились, про поважні причини неявки не повідомили, заяв про особисту участь в апеляційному розгляді не подавали. З огляду на позицію захисника, який вважав за можливе проводити розгляд без його підзахисного, відповідно до вимог ст. ст. 500, 512 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне проводити апеляційний розгляд без особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру. та його законного представника.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно із ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру.

У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Як вбачається з наданих матеріалів, суд першої інстанції, проаналізувавши доданий до заяви лікаря висновок комісії лікарів психіатрів №42 від 11.03.2024 року щодо ОСОБА_8 , дійшов висновку про необхідність продовження застосування таких заходів у виді надання останньому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем мешкання.

Вказаний висновок суду колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Суд прийняв зазначене рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує необхідність продовження застосованих до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що примусові заходи медичного характеру застосовуються до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в у вжитті комплексу заходів соціальної реабілітації, з медикаментозним й іншим медичним впливом на їх здоров`я, або захворіли на такі психічні розлади після вчинення вказаних діянь.

З наданих матеріалів видно, що ОСОБА_8 з 16.01.2024 року перебуває в реєстрі психіатричних хворих, з діагнозом шизотипний розлад, неуточнений (а.с. 6).

У п. 24 висновку комісії-лікарів щодо динаміки перебігу стану особи зазначено, що емоційна-особиста сфера ОСОБА_8 нестійка, спостерігається коливання настрою,амбіційний, тривожний, судження легковажні, критики до свого стану та вчиненого злочину не має.

Пунктом 27 висновку зауважено, що у зв`язку з нестабільністю стану пацієнта, що спостерігається упродовж 6 місяців, та значними коливаннями в його емоційно-вольовій сфері та відсутності критики до вчиненого, є доцільним подальше продовження застосування примусових заходів.

Доводи апеляційної скарги про зворотне колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах провадження, дійсному змісті оскаржуваного судового рішення та доданого до нього медичного висновку, і випливають з особистого суб`єктивного тлумачення апелянтом психоемоційного стану ОСОБА_8 .

Твердження захисника щодо загального погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 на фоні проведеної медикаментозної терапії є неприйнятними, оскільки ґрунтуються лише на суб`єктивних судженнях, будь-які медичні дані чи лабораторні дослідження щодо погіршення стану здоров`я останнього в матеріалах справи відсутні та захисником не надані.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_8 застосовані мінімально обтяжливі примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторного лікування, крім того, при проведенні огляду комісією лікарів ОСОБА_8 будь-яких скарг не виказував, лабораторні показники останнього в межах норми.

Доводи захисника щодо відсутності відомостей про проведені реабілітаційні програми спростовуються змістом вказаного висновку комісії-лікарів психіатрів, де у п. 25 зазначено, що з ОСОБА_8 проводились психокорекційні бесіди, щодо здорового способу життя, здатності до самостійного вирішення соціальних питань, психокореція, симптоматична терапія.

Апеляційні доводи про те, що на фоні вживання наркотичних речовин відбувається погіршення стану ОСОБА_8 , не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відмова від шкідливих звичок, які негативно впливають стан здоров`я, безпосередньо залежить від самого ОСОБА_8 , який у разі неможливості самостійного вирішення цього питання може звернутись до відповідного профільного спеціаліста - лікаря-нарколога.

На підставі викладеного, враховуючи вказані вимоги закону, беручи до уваги, що доводи захисника не містять переконливих та об`єктивних даних про те, що за станом психічного здоров`я та рівнем суспільної небезпечності ОСОБА_8 не потребує подальшого продовження примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторного лікування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 503, 514 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4