Провадження №1-кп/127/379/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000598 від 24.11.2022, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 18:00 години водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Хмельницьке шосе в м. Вінниці у напрямку виїзду з міста, під`їжджаючи до перехрестя із вул. Генерала Арабея, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну та в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля поблизу нерегульованого пішохідного переходу світлофори на якому були вимкнені у зв`язку з відключенням електроенергії, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 з тілесними ушкодження госпіталізований до КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», де того ж дня під час надання медичної допомоги помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.12.2022 №855 у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма (забита рана на обличчі, синці та садна на голові та обличчі, крововиливи в м`які покрови голови у потиличній ділянці зліва, в правій тім`яній ділянці, субарахноїдальні крововиливи, крововилив в шлуночкову систему головного мозку); закрита хребтово-спинномозкова травма (повне роз`єднання атланто-окципітального з`єднання з крововиливом в навколишні тканини); закрита тупа травма грудей (переломи ребер з обох боків по декільком анатомічним лініям, розрив лівої легені, забій легень, двобічний гемоторакс - по 500 мл з кожного боку); закрита тупа травма живота (розриви печінки, розриви селезінки, гемоперитонеум - сліди, забій правого купола діафрагми, крововиливи в місцях кріплення діафрагми); закриті переломи лівої лобкової кістки та лівої сідничної кістки; закритий перелом дна лівої вертлюгової западини (клінічно); відкритий перелом правого надколінника; множинні синці та садна на верхніх та нижніх кінцівках, крововиливи в м`які тканини нижніх кінцівок; забита рана на лівому коліні, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть у причинному зв`язку зі смертю.

Смерть ОСОБА_8 настала від вказаної сполучної травми тіла, що ускладнилась травматичним шоком. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_8 є причинний зв`язок.

Відповідно до висновку судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 12.04.2023 №СЕ-19/102-23/6929-ІТ наїзд на пішохода ОСОБА_8 стався на проїзній частині вул. Хмельницьке шосе в м. Вінниці в межах смуг руху в напрямку виїзду з м. Вінниці.

В заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху.

Водій автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

В діях водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

- п. 2.3б - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - настанням смерті ОСОБА_8 .

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, суду пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 18:30 год. він рухався за кермом автомобіля, йшов незначний дощ та була погана видимість. На перехресті вулиць Генерала Арабея та Хмельницьке шосе, під`їжджаючи до світлофора, який не працював, у лівій смузі руху, близько за два метри побачив людину, яка стояла, однак коли він проїжджав через пішохідний перехід відчув удар, в зв`язку з чим зупинив свій автомобіль, вийшов з нього та побачив, що збив людину, після чого, було викликано швидку медичну допомогу. Про вчинене шкодує, заявлений цивільний позов потерпілої визнав частково, просив суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що не була безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, однак зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 їй зателефонували на мобільний телефон та повідомили, що її чоловіка збила машина. Після чого, вона поїхала до лікарні, де їй стало відомо, що чоловік загинув. Також, зазначила, що подану до суду позовну заяву підтримує в повному обсязі.

Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу.

З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, потерпілої, дослідження витягу з кримінального провадження №0000598 від 24.11.2022 (т.1 а.с. 126), постанови про приєднання до кримінального провадження речового доказу від 24.11.2022, від 25.11.2022 (т.1 а.с. 127, 131), ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про арешт майна від 29.11.2022 (т.1 а.с. 129, 130), суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.1 а.с. 135), за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с. 138), на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.с. 136, 137).

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, у вчиненому розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, думку потерпілої, щодо покарання, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі на строк, визначений в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивну характеристику за місцем проживання, перебування під час вчинення правопорушення у тверезому стані, часткове відшкодування завданої шкоди, а також позицію потерпілої з приводу міри покарання, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України він підлягає звільненню від відбування призначеного за цим вироком основного покарання з випробуванням, а також із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства, а також буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Початок іспитового строку обвинуваченому рахувати з дати ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у відшкодування вартості проведення судових експертиз (т.1 а.с. 132, 133), оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні.

По даному кримінальному провадженню потерпілою ОСОБА_6 заявлено позов до ОСОБА_4 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Що стосується позовних вимог заявлених потерпілою до ТДВ СК «Альфа-Гарант» суд зазначає наступне.

Згідно позовної заяви потерпіла ОСОБА_6 просить стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» майнову шкоду у розмірі 22 144 грн. та виплати пов`язані із смертю фізичної особи у розмірі 80 400 грн.

В судове засідання представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» не з`явився, але надіслав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі за безпідставністю, необґрунтованістю та передчасністю заявлених вимог. Зокрема, до позовної заяви не надані належні документи, які б підтверджували суму понесених витрат на поховання. З приводу відшкодування шкоди пов`язаної із смертю фізичної особи внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, вказано, що позивачем не було надано доказів з приводу відсутності інших осіб, які б мали право отримати відшкодування моральної шкоди, крім дружини, а тому в цій частині позовні вимоги, також, не підлягають задоволенню.

Дослідивши та оцінивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи в частині відшкодування завданої шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За правилами вищевказаного закону страхове відшкодування здійснюється страховиком. При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.

Так, судом достовірно встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , застрахований, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-, який укладений 22.11.2022 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Законом «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021, станом на дату настання страхового випадку - ІНФОРМАЦІЯ_2, мінімальна заробітна плата становила - 6700 грн., отже сума, яка підлягає стягненню за шкоду пов`язану із смертю фізичної особи складає - 80 400 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» шкоди пов`язаної із смертю фізичної особи в розмірі 80 400 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про відшкодування майнової шкоди пов`язаної з витратами на поховання в сумі 22 144 грн., суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На підтвердження витрат на поховання потерпілою надано товарний чек №28/11/2022 від 28.11.2022, в якому зазначено, послуги які мали бути надані та їх вартість, однак будь-яких документів, які б підтверджували сплату потерпілою визначеної суми коштів, до позовної заяви долучено не було.

Крім того, слід звернути увагу, що в товарному чеку зазначено, що сума, яка нарахована за надання послуг становить 22 144 грн, яка відповідає заявленій потерпілою у позовній заяві, однак вона не відповідає сумі, яка підлягає до сплати, де вказано 18 000 грн., але суд позбавлений можливості встановити, яка саме сума була сплачена та хто її вніс, зважаючи на відсутність належних, підтверджуючих документів, зокрема, договору-замовлення та квитанції до касового ордену, якщо розрахунок здійснювався готівкою, або платіжні документи підтверджуючі безготівковий розрахунок.

Таким чином, зважаючи на ненадання потерпілою документів, які б підтверджувати понесені нею витрати на поховання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог заявлених потерпілою до ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до позовної заяви потерпіла ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 400 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 грн., суд зазначає наступне.

Відшкодування моральної шкоди регулюється ст. 1167 ЦК України, де йдеться про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди цивільному позивачу, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, необережну форму вини обвинуваченого глибину душевних страждань цивільного позивача, які пов`язанні із смертю близької людини, а саме, чоловіка, з яким вона перебувала у шлюбі та вела спільне господарство, що спричинили суттєві, негативні зміни у її подальшому житті.

Також, судом враховано часткове відшкодування обвинуваченим моральної шкоди завданої потерпілій у розмірі 80 000 грн, що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки від 03.09.2024 та від 04.09.2024.

З врахуванням вищевикладеного, вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково у розмірі 320 000 грн., зважаючи на частково сплачену суму відшкодування у розмірі 80 000 грн.

З приводу вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати, з-поміж іншого, складаються з витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що, між потерпілою ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 10.02.2023 було укладено договір про надання правової допомоги. Також, до позовної заяви долучено квитанцію від 10.02.2023 про сплату потерпілою 20 000 грн. за послуги адвоката.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, та стягнути з обвинуваченого понесені потерпілою витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 63, 65-67, 75, 76 КК України, ст.ст. 61, 91, 100, 118, 124, 126, 127, 174, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком три роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з дати ухвалення вироку, тобто з 05.09.2024.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати в загальній сумі 2265,36 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/27396/22 від 29.11.2022 - скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000598, а саме:

- автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане 30.10.2021 ТСЦ 0541, після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_4 ;

- посвідчення водія НОМЕР_3 видане 11.06.2020 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- куртку чорного кольору, джинси світло-синього кольору, светр-джемпер темно-синього кольору, черевики чорного кольору на шнурках, після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_6 .

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 320 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Позовну заяву ОСОБА_6 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнити частково

Стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування за шкоду пов`язану із смертю фізичної особи внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 80 400 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1