УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 554/6244/21

провадження № 51-4215ск24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінальногосуду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду 26 червня 2024 року і

встановила:

вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду 26 червня 2024 року зазначений вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду, відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, ОСОБА_5 , у квітні-травні 2021 року з корисливих мотивів прийняв пропозицію невідомих осіб під нік-неймом « ОСОБА_6 » на незаконний збут наркотичних засобів шляхом «закладок».

На реалізацію злочинного умислу, спрямованого не незаконні придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів з корисливих мотивів, ОСОБА_5 12 травня 2021 року, з метою незаконного збагачення незаконно придбав з метою подальшого збуту у невстановлених досудовим розслідуванням осіб особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 61,641 г та особливо небезпечну психотропну речовину PVP масою 0,3821 г.

Надалі, 12.05.2021 у місті Полтаві ОСОБА_5 , на час підшукання місць для подальшого приховування від сторонніх осіб заздалегідь приготовлених та розфасованих наркотичних засобів на відкритій місцевості у вільно доступних місцях з можливістю подальшого їх знайдення шляхом передачі особам, які їх придбаватимуть, географічних координат місцевості або фотографій місця приховування наркотичних засобів, незаконно зберігав з метою збуту у власному рюкзаку незаконно придбанні особливо небезпечний наркотичний засіб та особливо небезпечну психотропну речовину, зокрема особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 21,929 г, розфасований по 0,741 г, 20,28 г, 0,547 г, 0,361 г, 1,864 г відповідно, та особливо небезпечну психотропну речовину PVP масою 0,3821 г, які були поміщені до окремих прозорих полімерних зіп-пакетів та перемотані ізоляційною стрічкою, для зручності подальшого зберігання та маскування у пристосованих для цього місцях на території міста Полтави.

Цього ж дня, у м. Полтава ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, реалізуючи свій умисел на незаконне зберігання шляхом отримання винагороди за виконану роботу у вигляді незаконного збуту наркотичних засобів шляхом «закладок», заздалегідь приховав на відкритій місцевості у вільно доступному місці приготовлений та розфасований в полімерних зіп-пакетах особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 0,864 г, масою 0,876 г, масою 0,929 г, масою 0,889 г, масою 0,880 г, масою 0,891 г, масою 0,843 г, масою 0,940 г, масою 0,867 г, масою 0,832 г, масою 1,070 г, масою 0,910 г, масою 0,847 г, масою 0,982 г, масою 0,907 г, масою 0,857 г, масою 1,074 г, масою 0,880 г, масою 0,888 г, масою 0,801 г, масою 1,802 г, масою 1,835 г, масою 1,723 г, масою 1,822 г, масою 1,862 г, масою 1,895 г, масою 1,746 г, масою 1,810 г, масою 1,735 г, масою 1,758 г, масою 1,713 г, масою 1,011 г, масою 0,973 г.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 , просить змінити постановлені судові рішення та призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 роки. Зазначає, що із матеріалів кримінального провадження вбачається наявність кількох пом`якшуючих обставин, а саме: щире розкаяння, яке виразилось у визнанні ОСОБА_5 своєї вини, який жалкує про вчинене і бажає стати на шлях виправлення, соціалізуватися; який, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду в повній мірі визнав свою вину, вказував на щиросердне розкаяння, бажання стати на шлях виправлення; співпрацював із слідством, брав участь у слідчих розшукових діях та сприяв оперативному розкриттю злочину, добровільно ініціював викриття та передачу слідчому місця всіх «закладок», навіть тих, які не були відомі слідству, що на думку захисника істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та надає можливість застосувати положення ст. 69 КК України. Окрім того, вказує що суд апеляційної інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі, безпідставно не застосував ст. 75 КК України та не врахував і не дослідив обставин, за яких був вчинений злочин, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його позитивні характеристики та обставини, що пом`якшують покарання.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій за ч. 2

ст. 307 КК України за обставин, установлених у вироку місцевого суду, що ґрунтуються на доказах, у тому числі, на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованих йому діянь, в касаційній скарзі не оспорюється.

Щодо доводів касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК України передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції, згідно з указаними нормами закону врахував: ступінь тяжкості вчинених правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не судимий, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, характеризується посередньо, прийняв до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які його обтяжують.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення останньому мінімального покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям визначеного санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Із такою позицією місцевого суду погодився й суд апеляційної інстанції.

Перевіряючи вказаний вирок суду, апеляційний суд зазначив про те, що доводи апеляційної скарги щодо неналежного врахування даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема тяжкого матеріального стану та збігу особистих та життєвих обставин, є безпідставними, оскільки обвинувачений молодого віку, фізично здоровий, однак ніде не працює, не має законного джерела доходу, а навпаки обрав незаконний шлях збагачення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказав у своєму рішенні про те, що посткримінальна поведінка обвинуваченого, а саме його щиросердне розкаяння, а також те, що обвинувачений був ініціатором того щоб показати працівникам поліції усі місця закладок наркотичних засобів, як на підставу застосування більш м`якого покарання, є безпідставними, адже дані обставини були враховані судом при призначенні покарання, як пом`якшуючі покарання обставини.

Також, апеляційний суд акцентував увагу на тому, що неспроможними є і посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, оскільки колегія суддів не знайшла таких обставин.

Окрім того, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що не можливість застосування стосовно обвинуваченого положень ст. 69 КК України, автоматично не надає можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, так як обвинуваченому призначено мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі строком більше чим 5 років.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки призначене покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень та всім обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене засудженому ОСОБА_5 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а його висновки про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду 26 червня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3