УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду із вказаним клопотанням у якому просить скасувати арешту, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2024 року.

В судовому засіданні власника майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 повністю підтримали клопотання просили його зодоволити з підстав викладених у ньому.

Прокурор в судовому засідання заперечив щодо задоволення клопотання просиві відмовити у його задоволенні за езпідставніцстю.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що провадженні Відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000031, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі № 569/11052/24 накладено арешт на майно та речі видані та вилучені 13.06.2024 під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме добровільно видане ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступне майно та речі:

-мобільний телефон iPhone 7 Plus, ЕМЕІ1 50281, а.н. НОМЕР_2 , з паролем логічного захисту « НОМЕР_3 »;

-закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ;

-посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_6 та НОМЕР_7 НОМЕР_8 ;

-грошові кошти в сумі 4300 Євро та 640 гривень.

07 серпня 2024 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/11052/24 частково задоволено клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2024 р. у справі № 569/11052/24, а саме: скасовано арешт та зобов`язано повернути власнику громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступне майно: грошові кошти в сумі 1300 Євро, посвідчення водія серії НОМЕР_5 .

16 серпня 2024 року слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 було повернуто частину вилучених у нього коштів в сумі 1300 Євро та посвідчення водія серії НОМЕР_5 .

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 оскаржив її до Рівненського апеляційного суду.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 29.08.2024 року ухвалою Рівненського апеляційного суду було скасовано ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 07.08.2024 у справі № 569/11052/24 та призначено новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено в ході судового розгляду, що добровільно видане, а згодом арештоване вищезазначене майно, зокрема закордонний паспорт серії НОМЕР_4 , посвідчення водія серії НОМЕР_5 , банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_6 та НОМЕР_7 НОМЕР_8 є особистими майном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а грошові кошти є його заощадженнями, які останній заробляв та заощаджував протягом тривалого часу, позбавлення яких суттєво порушує його права та фактично залишає його без засобів для проживання.

Окрім того, вищевказані арештовані грошові кошти, не відповідають критеріям (підставам) передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, наявність яких може слугувати підставою для вилучення майна та не підлягають спеціальній конфіскації, тому підлягають поверненню. На даний час усі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні № 0000031, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з використанням арештованого майна, а саме закордонний паспорт, посвідчення водія та банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та Монобанк проведені, ОСОБА_4 , 03.05.1988 не є підозрюваним у вище зазначеному кримінальному провадженні знаходиться у статусі свідка, конфіскація та спеціальна конфіскація санкцією ч. 3 ст. 332 КК України не передбачена, а тому в накладенні арешту на майно відпала потреба.

Твердження заявника щодо скасування арешту накладеного на мобільний телефон iPhone 7 Plus, ЕМЕІ1 50281, а.н. НОМЕР_2 , з паролем логічного захисту « НОМЕР_3 », який є речовим доказом у кримінальному провадженні, не заслуговують на увагу виходячи із того, що на даний час органом досудового розслідування вказаний телефон не оглянуто та не проведено усіх необхідних слідчих дій, а повернення його власнику може призвести до його знищення, втрвати, пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Згідно зі ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 1, 2, 17 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За приписами ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом статей 173, 174 КПК під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно та скасування арешту майна вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена норма Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, які мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення.

Крім того, відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі №569/17036/118 (провадження №51-598 км 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

За таких обставин, ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна, а також про повне або часткове скасування арешту майнавідповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК апеляційному оскарженню не підлягають.

Така позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року, та доповнює цей висновок.

Враховуючи підстави для передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати, що були наведені в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалою від 13 березня 2024 року, об`єднана палата погоджується з ними та підтримує сформовану сталу практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відповідно до якої ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна (ухвали про відмову в задоволенні клопотань про скасування арешту майна), постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають, а підхід щодо правозастосування, який міститься в ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі №569/19829/21 (провадження №51-1344 км 22) та постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2024 року в справі №154/2859/18 (провадження №51-4545 км 23), вважає необґрунтованим.

Як слідує з Постанови об"єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20 травня 2024 року № 712/191/23 - ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна задоволити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №569/11052/24, а саме на закордонний паспорт серії НОМЕР_4 , посвідчення водія серії НОМЕР_5 , банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_6 та НОМЕР_7 НОМЕР_8 , грошові кошти в сумі 3000 Євро та 640 гривень, повернувши його власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1