УХВАЛА

Іменем України

12.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання ДУ «Житомирська установа виправна колонія (№4)» про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства відносно засудженогоОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України,

ВСТАНОВИВ:

АДРЕСА_1 )" звернулася з поданням про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886 ІХ стосовно засудженого ОСОБА_3 .

Представник установи подання підтримав та просив його задовольнити.

В судове засідання засуджений не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду заяви. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим, суд проводить розгляд подання у його відсутність.

Прокурор подання підтримав та просив його задовольнити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_3 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та вважати останнього засудженим до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України визначити остаточне покарання з урахуванням вироку від 21.01.2019 у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2019 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2021 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2019, призначено остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 26.11.2020.

Вирок набрав законної сили - 21.11.2023.

Початок строку - 26.11.2020. Кінець строку - 26.02.2025.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію у часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті5 КК України. Згідно з ч.1 цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі, на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав законної сили 09.08.2024, встановлено, що дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує два неоподатковувані мінімуми доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, внесені Законом № 3886-ІХ зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і скасовують кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

ОСОБА_3 відбуває покарання, у тому числі, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (крадіжка, поєднана з проникненням у сховище), внаслідок якої заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 850 гривень.

На момент вчинення ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення, зокрема, 03.11.2020, два неоподатковувані мінімуми доходів громадян становили 2102 грн.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2019 відносно ОСОБА_3 , за яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з урахуванням положень ч. 1 ст. 165 КВК України, відповідно до яких іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, слід вважати фактично виконаним.

Щодо позиції прокурора про перекваліфікацію вказаних епізодів злочинної діяльності на ч. 1 ст. 162 КК України суд дійшов висновку, що підстави для зміни кваліфікації дій засудженого відсутні виходячи з такого:

1)відповідно до ст. 477 КПК України здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 162 КК України здійснюється у формі приватного обвинувачення, яке, в свою чергу, може бути розпочате лише на підставі відповідної заяви потерпілого. Оскільки на стадії виконання вироків суд не досліджує матеріали судових справ, у яких ухвалені відповідні вироки, встановити, чи були подані потерпілими заяви про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, на початковому етапі слідства, чи відомості до ЄРДР про вказані злочини були внесені на підставі інших джерел (повідомлення на лінію «102», безпосередньо виявлення дізнавачем, слідчим, прокурором ознак кримінального правопорушення, тощо) - не вбачається за можливе;

2)згідно зі ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. А тому, при перекваліфікації дій з ч. 3 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України, залежно від обставин справи (наявність/відсутність в матеріалах справи заяви від потерпілого про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, її зміст), повинна бути отримана згода потерпілого, оскільки за відсутності такої згоди чи не наданні такої (відмові) кримінальне провадження за ч. 1 ст. 162 КК України не може бути розпочате, незалежно від стадії кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, а вже розпочате - підлягає закриттю на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України;

3)відповідно до ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень розділу VIII КПК України. До загальних правил, передбачених ст.ст.318-380 КПК України, які застосовуються в судовому процесі на стадії виконання вироків, відносяться правила щодо заявлення відводів, самовідводів, роз`яснення прав та обов`язків учасникам провадження, тощо. Разом з тим, кількісний та якісний склад учасників процесу при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків, регулюються безпосередньо положеннями розділу VIII КПК України, зокрема, ч. 5 ст. 539 КПК України, де участь потерпілого не передбачено, а тому виконати вимоги процесуального закону, викладені у попередньому пункті, на стадії виконання вироків не вбачається за можливе;

4)ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, у тому числі, судової влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розділом VIII КПК України не передбачено можливість змінювати кваліфікацію та обсяг обвинувачення, за якими засуджено особу, на відміну від судового розгляду справи по суті, під час якого застосовуються положення ст. 337 КПК України. Декриміналізація на стадії виконання вироків фактично полягає лише у виключенні відповідної статті КК України з кваліфікації дій засудженої особи та зменшення обсягу висунотого їй звинувачення, яке знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи по суті, що в кінцевому результаті знаходить своє відображення у звільненні її від призначеного за вказане кримінальне правопорушення покарання на підставі ч. 2 ст. 74 України та приведення вироку за наявності інших кримінальних правопорушень, за яких її засуджено цим вироком, та/або наявності інших вироків у відповідність до вимог процесуального закону(визначення остаточного покарання, яке особі слід відбувати, чи повного звільнення від призначеного покарання);

5)крім того, суд враховує, що застосування диференційованого підходу при звільненні осіб за вчинення різних крадіжок на одну й ту ж суму на стадії виконання вироків не повністю узгоджується з ч.1 ст. 24 Конституції України, через призму якої особа засуджена за крадіжку, вчинену в умовах воєнного стану без проникнення до житла, та особа, засуджена за крадіжку майна на таку ж суму з проникненням до житла до початку введення воєнного стану, повинні бути однаково звільнені від призначеного покарання з урахуванням декриміналізації суми викраденого майна. В протилежному випадку, особа, засуджена за більш тяжкий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України), буде повністю звільнена від покарання, у той час, як особа, засуджена за менш тяжкий злочин (ч. 3 ст. 185 КК України), буде «автоматично» засуджена до нового покарання;

6)також при перекваліфікації дій на ч.1 ст. 162 КК України постає питання щодо встановлення наявності всіх обов`язкових ознак складу зазначеного кримінального правопорушення, що на стадії виконання вироків неможливо зробити без наявності матеріалів справи, в якій ухвалено вирок. Зокрема, потерпілим за ч. 1 ст. 162 КК України може бути тільки фізична особа. Оскільки потерпілі від крадіжки та незаконного проникнення до житла в результаті одного й того ж діяння засудженої особи можуть бути різні, то в такому випадку особа, право на недоторканність житла якої порушено, взагалі може бути не зазначена у вироку за ст. 185 КК України, особливо, у справах, розглянутих у порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Вказане стосується і призначення виду та розміру покарання за ч.1 ст. 162 КК України, а також з`ясування позиції потерпілого з цього приводу. В протилежному випадку, не виконання вказаних вимог призведе до порушення приписів ст. 23 КПК України.

Керуючись ст. 74 КК України, ст.ст. 2, 7, 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2021, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке особу засуджено.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її постановлення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1