ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), в рамках кримінального провадження № 0000747 внесеного до ЄРДР 08.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, за фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 від 08.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою звернувся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у своїй заяві просить прийняти міри до невідомої особи, яка ввівши заявника в оману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділа правом власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , завдавши останньому матеріального збитку, який на даний час встановлюється.

Окрім того, до СУ ГУНП у Вінницькій області із заявою звернувся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у своїй заяві просить прийняти міри до осіб, які у період часу з березня по червень 2024 року ввівши його в оману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділи правом власності на земельну ділянку під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га, завдавши останньому матеріального збитку, який на даний час встановлюється.

У ході досудового розслідування допитано в якості потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 які повідомили, що у них на праві спільної (часткової) власності є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у якій вони не проживали.

Орієнтовно в січні лютому 2024 року, зведений брат ОСОБА_10 у с. Лука-Мелешківська познайомив ОСОБА_7 із хлопцями на ім`я ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які мали намір придбати у його вітчима землю. Під час спілкування із зазначеними особами, ОСОБА_7 повідомив, що у нього є квартира, яка пустує. Останні запропонували ОСОБА_7 придбати його квартиру, але він відмовився та повідомив, що може здавати тільки в оренду. В свою чергу ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 придбати у його вітчима автомобіль «Нива» на що вони погодилися, але сказали щоб разом із автомобілем продали також із причіп. Орієнтовно у середині березні 2024 року вони приїхали до них додому із готовими документами для продажу автомобіля та надали їх для підпису вітчиму ОСОБА_8 . Вітчим підписав зазначені документи, які саме я не бачив. Також із зазначеними документами не ознайомлювався і вітчим, а підписав їх оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запевнили, що з документами все в порядку та це проста формальність.

Через декілька днів, останні знову приїхали до ОСОБА_7 та повідомили, що потрібно ОСОБА_14 - ОСОБА_15 відвезти до нотаріуса, де підписати документи, що вона не заперечує проти продажу автомобіля та причіпа, оскільки вони із вітчимом перебувають у шлюбі. Івкін- ОСОБА_15 погодилася та поїхала із ними до нотаріуса.

Крім того, у березня 2024 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що із закордону раз в рік можна пригнати автомобіль, вони вже для себе так і зробили, і у них є можливість пригнати ще один автомобіль. Тому вони попросили ОСОБА_7 , щоб на нього вони пригнали автомобіль. Останній погодився, але повідомив, що у нього немає ідентифікаційного коду, оскільки він його втратив. Через декілька днів, вони відвезли ОСОБА_7 до відділення податкової служби у м. Вінниці, де відновили ідентифікаційний код, який ОСОБА_11 забрав відразу собі.

У подальшому на початку квітня 2024 року, під час розмови ОСОБА_11 із ОСОБА_12 попросили ОСОБА_7 , щоб у його квартирі, яка пустує пожила дівчина, і вони йому будуть платити за оренду 8000 гривень. ОСОБА_7 погодився та передав їм ключі від квартири. Через декілька днів (2-3) до ОСОБА_7 знову приїхали ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та повідомили, що необхідно поїхати до нотаріуса, де підписати договір оренди. У нотаріуса ОСОБА_7 надали для підпису документи та запевнили, що там все добре та йому немає чому хвилюватися. Тому ОСОБА_7 підписав документи не ознайомлюючись із їх змістом. Після цього вони вийшли до автомобіля та попросили ОСОБА_7 , щоб він на відео їм сказав, що договір підписав добровільно, без будь-якого тиску, претензій до них ніяких не має. ОСОБА_7 зробив так як вони просили, оскільки довіряв їм та сказав на відео, те що вони просили.

У подальшому, 07.05.2024 за місцем проживання ОСОБА_7 у с. Лука-Мелешківська було проведено працівниками поліції санкціонований обшук. Після його завершення, вони поїхали до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 для того щоб і там провести обшук. Проте до квартири зайти не змогли, оскільки ключ не підходив. ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , щоб вони надали номер телефону дівчини, яка орендує тут квартиру, щоб вона відчинила двері, але вони мені повідомили, що номеру у них немає та вони зараз під`їдуть. У подальшому, як йому стало відомо пізніше, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продали вищезазначену квартиру. Зазначені особи, шляхом обману, надали йому та матері для підпису документи, які надавали право розпоряджатися нашим майном.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей встановлено, що ОСОБА_7 було надано доручення №1748 від 05.04.2024 про право розпорядження усім рухомим та нерухомим майном на ім`я ОСОБА_16 . Окрім того аналогічне доручення №177 від 19.03.2024 року на ім`я ОСОБА_16 було видане ОСОБА_9 .

Так, 18.04.2024 між ОСОБА_16 , який діяв від імені ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі вищевказаних довіреностей, укладено з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 договір купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому право власності за договором купівлі продажу на зазначену квартиру набув ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

На даний момент виникла необхідність в накладенні арешту на вищезазначену квартиру з метою скасування права на подальше відчуження та розпорядження зазначеним майном, оскільки дане майно є доказом кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України - тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, а пп. 1, 2 ч. 2 названої статті визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, яке пристосовано або використано як засіб вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права.

Також, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 170 КПК заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Частиною 2 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, в даному випадку обмеження права власності є розумним і спів розмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Керуючись ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судовому засідання слідчий клопотання підтримав за обставин викладених у ньому.

Власник майна та його захисник в судовому засіданні заперечили проти клопотання слідчого.

Слідчий суддя вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В рамках кримінального провадження № 0000747 від 08.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення та визнана речовим доказом по кримінальному провадженні.

Заперечення власника майна та його захисника, слідчий суддя вважає необгрунтованими та такими, які є передчасним, оскільки по кримінальному провадженню проводяться першочергові слідчі дії та експертизи направленні на встановлення істини по справі.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи те, що квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення та речовим доказом, може бути використана як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), шляхом заборони розпоряджання та здійснення будь яких реєстраційних дій, що стосуються зазначеного майна.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_18