Справа № 348/1228/22
Провадження № 11-кп/4808/289/24
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000169 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має середню спеціальну освіту, розлученого, який утриманців не має, офіційно не працевлаштованого, депутатом не обирався, раніше судимого: 18 лютого 2022 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2022 року, у виді шести місяців позбавлення волі, та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, та у період не знятої і не погашеної у встановленому законом порядку судимості, під час відбування іспитового терміну за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

24 червня 2022 року о 15 годині 48 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 проходив АДРЕСА_2 , де поруч із магазином «Сузір`я», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , побачив велосипед марки «ТІТАN» і у нього виник умисел на його таємне викрадення.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи особисті корисливі мотиви на безпідставне збагачення, о 15 годині 49 хвилин 24 червня 2022 року таємно викрав з-під магазину «Сузір`я» велосипед марки «ТІТАN» моделі «Flash» розміром рами НОМЕР_1 ", діаметром коліс НОМЕР_2 ", який належить потерпілому ОСОБА_11 , та вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи експерта № СЕ-19/109-22/6118-ТВ від 30 червня 2022 року судово-товарознавчої експертизи становить 6517,00 гривень.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 6517,00 гривень.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Пояснює, що 24 червня 2022 року він перебував у м. Надвірна на вул. Руднєва біля пам`ятника Нафтовикам. В цей час до нього зателефонував працівник поліції ОСОБА_12 та запропонував зустрітись. Під час зустрічі з обвинуваченим був його син ОСОБА_13 , який і був присутній при розмові між обвинуваченим та ОСОБА_12 . ОСОБА_8 за вказівкою поліцейського ОСОБА_14 викрав велосипед Біля магазину «Сузір?я», оскільки останнього боявся, а також через те, що його переконали в тому, що він не понесе за це будь-якої відповідальності, а навпаки отримає кошти.

Зазначає, що стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків, а саме працівника поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Допит ОСОБА_12 в судовому засіданні відбувся, однак не було допитано ОСОБА_13 .. Однак, за період часу з кінця вересня 2023 року по дату ухвалення судом вироку, обвинуваченим участь свідка в судове засідання забезпечена не була, що суд вважає зловживанням своїми процесуальними правами. Однак обвинувачений намагався забезпечити явку свідка в судове засідання, однак з незалежних від нього обставин, цього не зробив. Окрім того, станом на лютий-березень 2024 року вже був направлений до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань» (№ 12) для відбування покарання. Про допит вказаного свідка, обвинувачений також наполягав на останньому судовому засіданні до винесення вироку. Вказане свідчить про неповноту судового слідства, оскільки доводи обвинуваченого, судом в повній мірі не перевірені. Вказані свідки на досудовому розслідуванні не допитувались, оскільки обвинувачений не мав захисника, та не знав всіх своїх прав та обов`язків в якості підозрюваного.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає вироку незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що згідно із вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вину не визнав. Вказав, що викрав велосипед за вказівкою поліцейського, який сказав, що заплатить йому. Про це також зазначено і в апеляційній скарзі захисника. Водночас, судом не спростовано його показання шляхом допиту свідка сторони захисту ОСОБА_13 , який, зі слів обвинуваченого бачив, як поліцейський давав йому велосипед. 3 огляду на наведене вирок Надвірнянського районного суду від 26 березня 2024 року стосовно ОСОБА_8 є незаконним та підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скарги захисника повністю, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора повністю, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «Завдання суду» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 7 цього Закону «Право на справедливий суд» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в по ньому й прийняття правильного рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Також, згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На недопустимості порушення принципу презумпції невинуватості наголошує Європейський суд з прав людини - особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однією із загальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Слід зазначити, що згідно із вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вину не визнав. Вказав, що викрав велосипед за вказівкою поліцейського, який сказав, що заплатить йому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не спростував показання обвинуваченого ОСОБА_8 шляхом допиту свідка сторони захисту ОСОБА_13 , який, зі слів обвинуваченого бачив, як поліцейський давав йому велосипед.

Крім того про допит вказаного свідка, обвинувачений також наполягав на останньому судовому засіданні до винесення вироку. Вказане свідчить про неповноту судового слідства, оскільки доводи обвинуваченого, судом в повній мірі не перевірені.

Колегія суддів вважає, що відмова в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_13 , для спростування показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину інкримінованому злочині не визнав є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того такі покази можуть впливати на правильну юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне скасування судового рішення, є здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції є встановлення порушення передбаченого пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України.

Суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, яке є істотним, тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Вирішуючи питання про запобіжний захід, колегія суддів, у зв`язку із скасуванням вироку, вважає за необхідне змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки такий запобіжних захід, як тримання під вартою застосовувався до ОСОБА_8 виключно з метою виконання вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 202 КПК України обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне покласти на ОСОБА_8 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожним викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду або прокурора; повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на особисте зобов`язання в порядку ч. 6 ст. 202 КПК України у разі якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожним викликом до суду ; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду або прокурора; повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5