Справа № 711/3370/24
Номер провадження 1-кп/711/381/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000150 від 15.07.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дружківка, Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, офіційно одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, освіта вища, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не є, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 24.11.2023 вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки позбавлення волі. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.04.2024 року вирок змінено: пом`якшено покарання за ч.3 ст.190 КК України, з застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

за участі:

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 14.07.2022 року близько 14:37 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом обману та вчинення незаконних операцій, з використанням електронно-обчислювальної техніки, мережі Інтернет та сім-картки мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , через фішингове посилання на канал із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у додатку «Телеграм», маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 , ввів її в оману та під приводом надання допомоги працівником АТ «Ощадбанку» у чат-боті переконав її надати всі дані банківської картки, а саме повний номер її картки, термін дії картки та цифровий CVV-код, які не можна передавати стороннім особам, після чого незаконно заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 з її банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , на загальну суму 24245,00 грн., які було перераховано через сервіс онлайн-платежів «UKR Kiev IPAY.UA SERVISE» ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на банківську картку АТ «Райфайзенбанк» № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в подальшому 15.07.2022 у період часу із 15:16 год. по 15:18 год. вказані грошові кошти ОСОБА_6 зняв у банкоматі АТ «Ощадбанк» (АТМ №5947) за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Чигиринська, 11 (ЗАТ «Черкаська меблева фабрика» м. Черкаси) і розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 24245,00 грн. (з них комісія 245,00 грн.).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні. Щиро розкаюється в скоєному, просить суворо не карати та від дачі детальних показів відмовився.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує: за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме шахрайстві, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018).

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду повідомлена належним чином.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленої потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушеня при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Частина четверта ст.349 КПК України вказує, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань. Однак дана стаття не зобов`язує сторону обвинувачення надавати докази в кримінальному провадженні, якщо суд за згодою всіх учасників кримінального провадження визнав недоцільним дослідження наявних доказів, які таким чином повністю визнаються в судовому засіданні сторонами провадження. Тому визнання вини та відмова обвинуваченого від детальних показів в судовому засіданні не перешкоджає розглядати дане кримінальне провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, що чітко узгоджується із нормами вказаної статті та позбавляє необхідності доведення фактичних обставин посилаючись на зібрані в справі докази. Дане положення виключно стосується необхідності та порядку дослідження доказів, іншого тлумачення та поняття не містить.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, добровільно відшкодував потерпілій завданий збиток, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, які згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був притягнутий до кримінальної відповідальності відповідно до вироку від 24.11.2023 року Черкаського районного суду Черкаської області за ч.3 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.04.2024 року вирок змінено: пом`якшено покарання за ч.3 ст.190 КК України, з застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі. З 23.07.2022 має статус внутрішньо переміщеної особи, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, визнав вину та щиро розкаявся в скоєному, допомагав слідству у встановлені істині у справі, відсутні обставини, що обтяжують покарання. Заподіяну потерпілій шкоду відшкодовано, представник потерпілої в судовому засіданні вказала про відсутність претензій матеріального та морального характеру. Наведені обставини, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави вважати, що досягнення мети виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з урахуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, можливо досягнути в більш короткий строк, ніж це передбачено санкцією ч. 3 ст. 190 КК (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018).

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання за даним вироком менш суворого визначеного вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2023 року (зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.04.2024 року) необхідно визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження не обирався. Разом з тим, необхідно зарахувати в строк відбутого покарання, відбуте повністю покарання по вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 24.11.2023 року, з 24.11.2023 року по 20.08.2024 року.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374,615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018) та призначити йому покарання:

за ч.3 ст.190 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання за даним вироком менш суворого визначеного вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2023 року (зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.04.2024 року) та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Строк відбуття покарання рахувати з 20.08.2024 року. Зарахувавши, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, в строк відбутого покарання, відбуте повністю покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 23.11.2023 року, з 24.11.2023 року по 20.08.2024 рік.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження не обирався.

Речові докази:

банківська картка «Райфайзенбанк» № НОМЕР_3 , сім-картка НОМЕР_4 ОСОБА_6 - передані для зберігання у камеру зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області - повернути власнику за належністю;

диск із інформацією АТ «Ощадбанк», диск із інформацією АТ «Київстар», диск із інформацією АТ «Райффайзен Банк» - знаходяться при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1