У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001775 від 07.09.2024 року, про застосування щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, громадянина України, українця, освіта середня, розлучений, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, зареєстрованого і такого, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , водій фізичної особи-підприємця, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

встановив:

Зі змісту розглядуваного клопотання з`ясовано, що 06 вересня 2024 року о 21:17 годині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи ввіреним йому технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «KIA», моделі «SORENTO» сірого кольору, з державним номерним знаком Чеської Республіки «СО087Е», який насправді належить іншому транспортному засобу, рухаючись по відрізку дороги вулиці Другетів, біля буд АДРЕСА_2 , у напрямку мікрорайону Доманинці, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, діючи всупереч вимогам п.п. 2.10.«а»; 12.2; 12.3. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним за умов видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вживав заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та на своїй смузі руху допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_3 , яка в той час, переходила проїжджу частину справа на ліво по ходу руху даного автомобіля і вже подолала більше половини смуги руху. В результаті наїзду ОСОБА_7 було госпіталізовано до реанімаційного відділення КНП «УМБКЛ» Ужгородської міської ради з діагнозом політравма, множинні переломи черепа, забій головного мозку важкого ступеню, субарахноїдальний крововилив, пневмоцифалія, забій легень, ЗТТГК, тупа травма живота, множинні переломи тазу, лобної та сідничної кісток справа, клубово-крижового зчленування справа, ВЧМТ. Ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень встановлюються та підпадають під ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Після скоєння наїзду, ОСОБА_5 на вказаному автомобілі покинув місце скоєння наїзду, чим самим залишив без допомоги потерпілу, яку сам поставив в небезпечний для життя стан. У такий спосіб ОСОБА_5 порушив наступні пункти Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме: п. 2.10 «а». - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; п. 12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

07 вересня 2024 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Окрім цього в клопотанні зазначено про існування обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, а також існування ризиків для кримінального провадження, зокрема того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, так як підозрюваний наступного дня самостійно звернувся до поліції, що свідчить про відсутність ризиків для кримінального провадження.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, заперечення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Витягом з ЄРДР стверджується, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001775 від 07.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

07 вересня 2024 року об 11 год. 14 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано

07 вересня 2024 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У відповідності до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

КПК України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

На підтвердження обґрунтованості підозри в інкримінованому підозрюваному кримінальному правопорушенні, слідчим до клопотання додано ряд доказів, зібраних під час досудового розслідування, зокрема протокол огляду місця ДТП від 06.09.2024; протокол обшуку від 07.09.2024; протоколом затримання особи від 07.10.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 07.09.2024; письмові пояснення ОСОБА_9 від 07.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 07.09.2024; письмові поясненням ОСОБА_11 від 06.09.2024; рапорт працівників поліції; довідка (талон) з травмпункту КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради № 3329/241 від 06.09.2024 тощо.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з цим слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя враховує, що при обранні запобіжного заходу підозрюваному зазначений слідчим в клопотанні та заявлений прокурором в судовому засіданні ризик переховування підозрюваного від слідства та суду знайшов своє підтвердження, про що свідчить поведінка підозрюваного після ДТП, а саме залишення місця події та переховування від правоохоронців. При цьому тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведення його винуватості в суді, свідчить про високу ймовірність настання цього ризику з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя не приймає до уваги твердження сторони захисту про самостійну явку підозрюваного до поліції наступного дня, оскільки на той час особа підозрюваного вже була встановлена поліцейськими.

Також, на думку слідчого судді, наявним є ризики незаконного впливу підозрюваного на учасників кримінального провадження, зокрема на потерпілу та свідків, оскільки перебуваючи на волі такий може чинити психологічний тиск на потерпілу та свідків, в тому числі й шляхом вмовлянь, погроз або підкупу, з метою зміни даних ними слідству показів, або надання ними неправдивих показань, що зрештою утруднить встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні й свідчить про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваний є батьком однієї неповнолітньої дитини, має фактичне та зареєстроване місце проживання, раніше не судимий.

В рішенні у справі «Лабіта проти Італії» Європейський суд з прав людини вказує, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому слідчий суддя вважає, що застосування альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією підозрюваного від суспільства, на думку слідчого судді, буде недостатнім для попередження вищевказаних ризиків.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам, свідчить про підставність обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою на строк до 60 днів.

При цьому слідчий суддя враховує, що вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджають перебуванню такого в умовах тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В розглядуваному випадку орган досудового розслідування інкримінує підозрюваному порушення ПДР, внаслідок яких ним допущено наїзд на потерпілу й заподіяння останній тяжких тілесних ушкоджень, а також залишення потерпілої без допомоги, а відтак підстав для визначення розміру застави, з урахуванням вищеописаних ризиків, слідчий суддя не вбачає.

Відповідно до ст. 205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, а саме до 07 листопада 2024 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1