У Х В А Л А

25 жовтня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про відмову у визнання потерпілим у кримінальному провадженні,

за участю: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція особи, яка її подає.

ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою. В обґрунтування якої зокрема зазначив, що слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві прийняв постанову від 01.08.2024 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000117 від 07.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.127 КК України (катування), а також у задоволенні поданих клопотань від 25.07.2024 року та 31.07.2024 року, у яких він просив допитати його, допитати свідків, вручити підозру слідчому УСБУ в Одеській області, ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та інше.

Вказував, що заява від 20.04.2024 року про вчинення відносно нього кримінального правопорушення була подано до Генерального прокурора. На підставі чого, Одеською обласною прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за №0000117 від 07.06.2024 року за фактом катування ОСОБА_4 співробітниками УСБУ в Одеській області за ч.3 ст.127 КК України та заяву приєднано до матеріалів кримінального провадження.

На підставі викладеного, з урахуванням доповнень, від 13.10.2024 року, просив слідчого суддю: 1) скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_5 від 01.08.2024 року; 2) зобов`язати вчинити певну дію слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000117 від 07.06.2024 року визнати ОСОБА_3 потерпілим та вручити пам`ятку потерпілого про процесуальні права та обов`язки відповідно до ч.2 ст.55 КПК України; 3) зобов`язати вчинити певну дію слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000117 від 07.06.2024 року здійснити процесуальні дії, які зазначені в клопотаннях ОСОБА_3 від 25.07.2024 року та 31.07.2024 року; 4) прийняти показання у ОСОБА_3 щодо факту катування, як потерпілого за місцем тримання під вартою ОСОБА_3 в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» або викликати до органу досудового розслідування; 5) допитати свідків ОСОБА_6 та жителів будинку АДРЕСА_1 ) забезпечити безпеку щодо нього та членів його сім`ї: мамі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так як погрожують ї життю; 7) ознайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо ОСОБА_3 кримінального правопорушення та надати копію матеріалів ОСОБА_3 ; 8) повідомити про підозру слідчому УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 за катування журналіста ОСОБА_3 ; 9) направити обвинувальний акт до суду; 10) отримати докази необхідні для кримінального правопорушення від ОСОБА_3 .

В судовому засіданні, ОСОБА_3 підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.

2. Заперечення по скарзі та позиція слідчого.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення по скарзі, в яких зокрема зазначив, що на даний час в ході досудового розслідування не встановлено та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди діями співробітників правоохоронних органів під час затримання останнього. За результатом розгляду клопотань прийнято рішення про відмову в їх задоволенні та на адресу утримання ОСОБА_3 скеровано відповідь від 01.08.2024 з додатком у вигляді відповідної постанови. В рамках вказаного кримінального провадження, на теперішній час ОСОБА_3 є заявником, статус та права якого зазначені в ст.60 КПК України, та станом на даний час відсутні підстави для визнання останнього потерпілим.

Враховуючи викладене, вважав скаргу ОСОБА_3 безпідставною, просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі, а розгляд проводити без участі слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві.

3. Мотиви та висновки слідчого судді.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Ознайомившись зі скаргою, заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши додані документи, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві проводиться досудове розслідування кримінального провадження 0000117 від 07.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.127 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, сильного фізичного болю та моральних страждань, з метою примусити вчинити дії, що суперечать його волі.

Постановою слідчого від 01.08.2024 року, ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні. При цьому, постанова слідчого мотивована зокрема тим, що на даний час в ході досудового розслідування не встановлено та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди. У зв`язку з чим, на даному етапі відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим. Окрім цього, оскільки на теперішній час ОСОБА_3 є заявником, статус та право якого зазначені в ст.60 КПК України, то на даний час відсутні підстави для розгляду та задоволення його клопотань в частині проведення слідчих та процесуальних дій, які ним зазначені.

Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, ч.5 ст.55 КПК України встановлює, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В той же час, зі сторони слідчого, слідчому судді не надано будь яких належних та допустимих доказів, на підставі яких слідчий зробила висновок про відсутність завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Поряд з цим, слідчий суддя вдруге звертає увагу, що згідно з ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, а втрачає особа статус потерпілого у кримінальному провадженні, лише після винесення слідчим вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ч.5 ст.55 КПК України.

При цьому, положення КПК України не передбачають з боку слідчого обов`язку вчинення певних активних дій або прийняття рішення у результаті залучення особи до провадження як потерпілого.

Отже, на думку слідчого судді, положеннями КПК України встановлена презумпція виникнення у особи прав і обов`язків потерпілого з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого й до винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, а отже прийняття слідчим окремого рішення при визнання потерпілим, чинний КПК України не передбачає та не вимагає.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Частина 2 ст.40 КПК України передбачає, що слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст.284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

При чому, ч.5 ст.40 КПК України встановлює, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже, слідчий суддя вважає, що положення ст.40 КПК України не надають слідчому судді повноважень, давати доручення, вказівки або зобов`язувати слідчого виконувати дії та/або приймати рішення, передбачені ч.2 ст.40 КПК України, оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 в частині зобов`язати слідчого визнати його потерпілим та вчинити певні слідчі (процесуальні) дії є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки виходить за межі судового контролю під час досудового розслідування, так як положення ст.55 КПК України не передбачають визнання особи потерпілою з боку слідчого, а положення ст.40 КПК України не надають слідчому судді повноважень, давати доручення, вказівки або зобов`язувати слідчого виконувати дії, передбачені ч.2 ст.40 КПК України, оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

На думку слідчого судді, ініціювання потерпілим перед слідчим проведення певних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, відповідно до ч.3 ст.93, ст.220 КПК України, не зобов`язує слідчого проводити вказані дії, а лише в подальшому може свідчити про неповноту досудового розслідування та надає можливість оскаржити дії чи бездіяльність слідчого.

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 05.12.2023 року по справі №757/26714/22-к, згідно з якою, враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», ч.2 ст.307 КПК України визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. Під час оскарження дії або нездійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час стосовно оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим паче слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться у сферу повноважень цих осіб і фактично візьме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (ч. 3 ст. 22 КПК України). Отже, ст.307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування,

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про відмову у визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000117 від 07.06.2024 року задовольнити частково.

2. Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_5 від 01.08.2024 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000117 від 07.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.127 КК України скасувати.

3. У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1