ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/263/24 Справа № 700/744/23 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої вирішується,

питання щодо примусових заходів

медичного характеру, ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою особи, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2023 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, було задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000301 від 26.06.2023 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК. Застосовано щодо ОСОБА_8 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Відповідно до встановлених судом обставин, ОСОБА_8 , 26.06.2023, близько 11.00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , під час сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, наніс їй один удар лівою ногою в область лопаткової ділянки, чим заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин лівої лопаткової ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, чим скоїв стосовно потерпілої домашнє насильство.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке вчинено ОСОБА_8 .

Також суд при застосуванні примусових заходів медичного характеру взяв до уваги висновок судовопсихіатричної експерта № 350 від 20.07.2023, згідно з яким ОСОБА_8 , на даний час не здатен усвідомлювати свої дії і керувати ними, врахував характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння (кримінальний проступок), ступінь небезпечності хворого (схильний до агресії, потребує обов`язкового лікування).

В апеляційній скарзі особа, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 просить скасувати вищевказану ухвалу, оскільки вважає себе психічно здоровим і таким, що не становить небезпеку для суспільства.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- особа, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, та його захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи; додатково захисник привів доводи про наявність істотних порушень, визначених КПК, та просив відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру;

- потерпіла, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, водночас просила закрити кримінальне провадження за примиренням сторін;

- представник особи, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність ухвали суду;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, захисника, особи, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру та її представника, потерпілу, перевіривши та обговоривши викладені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування».

Згідно з вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК, під час постановлення судом ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру він зобов`язаний з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення) особою.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З системного аналізу наведених вище норм КПК вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд, у кожному випадку, зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94, 84-89 КПК.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру в повній мірі дотримався цих вимог закону.

При апеляційному перегляді колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі особою, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру не оспорюються висновки суду, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, яке вчинено ОСОБА_8 .

Водночас, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 вказав про недоведеність вчинення ОСОБА_8 вказаного суспільно-небезпечного діяння, з чим колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність вчинення ОСОБА_11 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК, - умисне легке тілесне ушкодження, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку, яким дана правильна юридична оцінка.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_8 є її сином. Останнім часом син почав виявляти ознаки психічного захворювання, що проявлялися у манії переслідування. У переслідуваннях звинувачував її. 26.06.2023 вона приїхала до сина. Коли вона стала поливати вазони, син почав вимагати на перевірку телефон, якого в неї не було. Після чого, він вихопив у неї пляшку з водою, ухватив її за волосся, замахнувся та почав виштовхувати її з квартири. Затим вдарив її ногою в районі спини та розбив пляшку біля неї. Удар був один. Син звинувачував її, що це вона здала його СБУ. Згодом приїхала швидка допомога, яку викликала сусідка, і її відвезли до медичного закладу, де надали допомогу.

Згідно з витягом ЄРДР у кримінальному провадженні №0000301 від 26.06.2023, ОСОБА_10 заявила про нанесення їй тілесних ушкоджень 26.06.2023 близько 11.00 год. по АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №05-9-01/256 від 27.06.2023, у ОСОБА_10 має місце тілесне ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин лівої лопаткової ділянки, яка спричинена дією тупого твердого предмету, давність спричинення може відповідати часу вказаному у фабулі постанови і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитися внаслідок нанесення ударів ногами та могло виникнути від однократної дії тупого твердого предмету.

Доводи захисника щодо порушення процедури отримання медичної документації та проведення вказаної судово-медичної експертизи, апеляційний суд відхиляє, адже така процедура не порушена й сумніву не викликає.

Згідно з наданою на запит суду медичною довідкою, посилання на яку містяться у висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/256 від 27.06.2023 ОСОБА_10 дійсно була оглянута хірургом Лисянської територіальної лікарні о 13.00 год. 26.06.2023 (а.с.194) із встановленням діагнозі: забійна рана лівої лопаткової ділянки 3х4см.

У відповідності до супровідного листа про направлення судово-медичному експерту Звенигородського ВСМЕ ОСОБА_12 №1061/56/03-2023 від 26.06.2023 (який наданий стороною обвинувачення в суді апеляційної інстанції) міститься чіткий перелік документів наданих експерту для проведення експертизи, зокрема, довідка з Лисянської ТЛ щодо ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що висновки зазначеної експертизи відповідають вимогам статей 101 та 102 КПК, оскільки вони містять докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед ним. Це експертне дослідження проведене кваліфікованим та досвідченим експертом, на підставі наданих йому матеріалів.

Апеляційним судом не встановлено підстав вважати висновки експерта необґрунтованими чи такими, що суперечать іншим матеріалам кримінального провадження або викликають інші обґрунтовані сумніви в їх правильності.

У матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких можливо встановити спричинення потерпілій, встановлених у неї тілесних ушкоджень при інших обставинах.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 350 від 20.07.2023, ОСОБА_8 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, мав прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії, через що він не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Також експертами зазначено, що на теперішній час у ОСОБА_8 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії, через що він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, за своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині маячні ідеї переслідування, процесуальні зміни емоційно-вольової сфери, некритичності, схильність до проявів агресії, через що потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з надання психіатричної допомоги з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши вказаний висновок обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до медичного закладу із звичайним наглядом, з чим погоджується апеляційний суд.

Сукупність вказаних доказів доводять поза розумним сумнівом, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК, що було вчинене ОСОБА_8 , котрий перебував у стані неосудності.

Щодо доводів сторони захисту з приводу недопустимості фактичних даних, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 , то вони не впливають на висновки суду, адже у постанові, що оскаржується, відсутнє посилання на цей доказ, як на підставу для застування примусових заходів медичного характеру.

Колегія суддів відхиляє доводи захисника про порушення строків досудового розслідування, передбачених п.1 ч.4 ст.219 КПК, враховуючи надану прокурором апеляційному суду постанову про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000301 від 26.06.2023 до одного місяця.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що доводи захисника про істотні порушення вимог КПК не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи потерпілої ОСОБА_10 щодо можливості закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , через примиренням винного з потерпілою на підставі ст. 46 КК.

Відповідно до вимог ст.46 КК, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння за наявності у нього психічного захворювання, тому він не може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, а тому підстави для його скасування відсутні.

Разом з тим питання про зміну чи припинення примусового заходу медичного характеру може бути вирішено в порядку ч.3 ст.514 КПК, з урахуванням психічного стану ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 513 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу особи, стосовно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , залишити без задоволення, ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2023 року без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4