Справа№938/444/24
Провадження № 1-кп/938/103/24
УХВАЛА

іменем України

30 липня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, депутатом не обирався, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 23.07.2022 року близько 18.00 годин, перебуваючи на відкритій місцевості неподалік господарства ОСОБА_5 , розміщеного в АДРЕСА_3 , на ґрунті триваючих неприязних відносин, вступив із ОСОБА_5 , в словесний конфлікт. Під час даного конфлікту ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс три удари в різні ділянки тіла ОСОБА_5 . В результаті умисного нанесення ударів ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянках правого передпліччя, правої та лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 05.08.2022 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в заподіянні ОСОБА_5 умисних легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

29.07.2024 року через канцелярію суду поступило клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження про його обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України в зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності. При цьому обвинувачений зазначає в цьому клопотанні, що він не визнає своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав вищевказане клопотання, просив його задоволити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення даного клопотання, зазначивши, що оскільки закінчилися строки давності у справі про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України, то є підстави для задоволення його клопотання та звільнення його від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження у відсутності його представника адвоката ОСОБА_6 . З приводу клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності потерпілий вказав, що він не згідний, оскільки вважає, що обвинувачений раніше працював у міліції, тому досудове розслідування тривало дуже довго, до суду направлено справу за найм`якшою статтею кримінального закону, суд також несвоєчасно розглянув дану справу.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею; під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи; з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 поступив до суду саме за ч.1 ст.125 КК України, то суд зобов`язаний розглядати дане кримінальне провадження стосовно обвинуваченого лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а саме за ч.1 ст.125 КК України.

Також звертається увагу, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 поступив до суду 17.05.2024 року. В межах строку, передбаченого ч.1 ст.381 КПК України, а саме 23.05.2024 року на підставі вищевказаного обвинувального акта суд призначив судовий розгляд на 28.05.2024 року о 09.30 годин.

Надалі 28.05.2024 року о 09.30 годин судовий розгляд не відбувся в зв`язку з неявкою в судове засідання, як обвинуваченого, так і потерпілого, та розгляд даної справи відкладено на 25.06.2024 року о 12.00 годин.

У подальшому 24.06.2024 року до суду поступило клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 про відкладення судового розгляду даної справи в зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні в кардіологічному обласному центрі в м.Івано-Франківськ (а.с.26). До цього клопотання обвинуваченим долучено листок його тимчасового непрацездатності з 19.06.2024 року по 26.06.2024 року(а.с.27).

Судовий розгляд даного кримінального провадження 25.06.2024 року не відбувся також в зв`язку з знеструмленням електромережі Верховинського районного суду Івано-Франківської області 25.06.2024 року з 11.00 годин по 14.00 годин (а.с.29).

Відповідно до наказу голови Верховинськогог районного суду суддя ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 08.07.2024 року по 22.07.2024 року, тому судовий розгляд даної справи відкладено на 30.07.2024 року о 10.15 годин.

Приписами ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

У ч. 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в його постанові від 29.07.2021 року в справі № 552/5595/18, провадження № 51-5289 км19.

Враховуючи вищевказане, суд звертає увагу, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не є підставою для відмови в задоволенні його клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України при наявності умов, передбачених в цій нормі кримінального закону.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минул о два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення 23.07.2022 року, тобто на час постановлення судом цієї ухвали минуло 2 роки.

У ч.1 ст.125 КК України, до якої не вносилися зміни впродовж періоду з часу вчинення кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_4 обвинувачується та по час постановлення судом цієї ухвали, передбачено, що умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься до кримінального проступку.

За змістом ст.ст. 44, 49 КК України, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує та відсутні підстави, передбачені ч. ч.3, 5 ст. 49 КК України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 в розшуку не перебував та перебіг давності на підставі ч. 3 ст. 49 КК України не переривався. Також кримінальний проступок, у вчиненні якого він обвинувачується, не відноситься до категорії кримінальних правопорушень, передбачених в ч.5 ст.49 КК України, щодо яких давність не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності, то суд приходить до висновку, що кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності в зв`язку зі закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент постановлення даної ухвали не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено, на майно арешт не накладався.

Як вбачається з обвинувального акта витрати на залучення експертів немає.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановою від 26.07.2022 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №0000053 від 25.07.2022 року добровільно виданий ОСОБА_5 оптичний лазерний диск марки «Verbatim» з перекопійованим на нього відеофайлом, знятий на невстановлений прилад з монітору екрана, зі слів останнього з камери спостереження, встановленої на будівлі житлового будинку ОСОБА_7 , розміщеного в присілклку Багни селища Верховина Верховинського району (а.с.43).

Долю вказаного речового доказу вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284, ст.ст. 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження про його обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України в зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності, - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2022 року за номером №0000053 - закрити.

Речові докази по справі після набрання ухвали законної сили :

- оптичний диск, що надав ОСОБА_5 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження органу досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8