1Справа № 335/2109/24 1-кп/335/536/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.10.2013 Комунарським районним судом м.Запоріжжя, за ч.1 ст.309 КК України, до обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 26.03.2014 Заводським районним судом м.Запоріжжя, за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.69 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2013 року та остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

- 11.12.2015 Заводським районним судом м.Запоріжжя, за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 12.01.2018 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, за ч.2 ст.190 КК України, до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 12.06.2018 Заводським районним судом м.Запоріжжя, за ч.2 ст.186 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2018 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

- 11.09.2023 Заводським районним судом м.Запоріжжя, за ч.1 ст.263 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи особою раніше неодноразово засудженою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 02.01.2024, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував біля під`їзду за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розмови ОСОБА_4 , діючи з метою особистого збагачення, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за допомогою власної фізичної сили, наніс декілька ударів правою рукою по обличчю та тулубу потерпілого, чим відповідно до висновку судово-медичного експерта спричинив ОСОБА_6 синець в правій скроневій ділянці з переходом на лобову ділянку справа, на виличну ділянку справа, на нижню повіку правого ока, садна в поперековій ділянці зліва, в області обох колінних суглобів у потерпілого, які в сукупності, так і окремо кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження та відкрито викрав мобільний телефон потерпілого марки «Samsung Galaxy A14», вартість якого, відповідно до висновку експерта складає 6 079,05 грн.

Після чого, усвідомлюючи, що його злочинні дії мають відкрий характер та розуміючи настання наслідків, ОСОБА_4 з викраденим майном побіг у сторону вулиці Перемоги в м.Запоріжжя, тим самим зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 6 079,05 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушення, визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, надавши наступні пояснення по суті пред`явленого обвинувачення.

Так, 02 січня 2024 року, він зустрівся з ОСОБА_6 , який був винен йому гроші, проте не визнавав цього. Вони спілкувалися біля під`їзду де мешкає ОСОБА_6 . Під час розмови він наніс ОСОБА_6 декілька ударів рукою та забрав у нього мобільний телефон, після чого побіг у напрямку універмагу «Україна». Після чого він заклав мобільний телефон до ломбарду. Після того як він був затриманий працівниками поліції, через службу безпеки ломбарду він забрав мобільний телефон, після чого він був повернутий потерпілому.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Також, суд враховує дані про особу та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з 2009 року неодноразово оглядався лікарем - наркологом, востаннє 26.03.2017 діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднання вживання алкоголю, канабіноїдів. Вживання зі шкідливими наслідками. Не одружений, має батьків, які є пенсіонерами та інвалідами, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не одноразово судимий за злочини проти власності, вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи на іспитовому терміні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна. Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, послідовно визнає винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень та своїми активними діями сприяв суду у з`ясуванні обставин їх вчинення.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про застосування ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Отже наявність пом`якшуючих обставин таких, як щире каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння.

Крім того суд враховує те, що ОСОБА_4 неодноразово був засуджений, у тому числі за корисливі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин перебуваючи на випробувальному терміні.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про те, що стороною захисту не доведено, а судом не встановлено підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.186 КК України.

З урахуванням фактичних обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Крім того, судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2023 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

З урахуванням зазначеного, на підставі ч.1 ст.71 КК України суд вважає за необхідне до призначеного ОСОБА_4 покарання приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2023 року, та остаточно призначити покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, оскільки такий вид покарання, на думку суду, є справедливим та співмірним, а також достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати у строк покарання термін застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 19 січня 2024 року по 16 березня 2024 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368-371, 373, 374, 376, 615КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити показання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2023 року, та остаточно призначити покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання термін застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 19 січня 2024 року по 16 березня 2024 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 належить обчислювати з моменту фактичного затримання.

Речові докази:

- відеозапис з камер відеоспостереження ломбарду «Капітал», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 за 02.01.2024, який записаний на диск для лазерних систем зчитування формату DVD+R долучений до матеріалів кримінального провадження ЄУН 335/2109/24 - залишити в матеріалах кримінального провадження ЄУН 335/2109/24;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» (SM-A145FZKUSEK), 4/64 Gb, в корпусі чорного кольору переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити останньому.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1