Провадження по справі № 1-кп/522/3209/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 09.03.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального проступку та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Так, встановлено, що ОСОБА_3 , 08 березня 2024 року приблизно о 07 годині 50 хвилин (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) перебував у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 , в якому на той момент також перебувала потерпіла ОСОБА_5 , яка є працівником вказаного магазину.

Далі, ОСОБА_3 , побачив на столику шкіряну жіночу сумку чорного кольору, що належить на підставі права приватної власності ОСОБА_5 , візуально оглянувши дану сумку він підійшов до столику та заволодів належною ОСОБА_5 шкіряною жіночою сумкою чорного кольору, після чого покинув приміщення магазину.

У подальшому, в той же день, перебуваючи поряд із магазином ОСОБА_3 відкрив сумку та оглянувши її вміст виявив, що в середині знаходяться банківські картки АТ Універсал Банк (Monobank) з банківським рахунком НОМЕР_1 , що належить на підставі права приватної власності ОСОБА_5 та АТ Ощадбанк з банківським рахунком НОМЕР_2 , яка належить на підставі права приватної власності ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужими офіційними документами, з метою особистого незаконного збагачення, визначивши вищезазначені банківські картки безпосередньо предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення офіційного документу, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 незаконно заволодів банківськими картками АТ Універсал Банк (Monobank) з банківським рахунком НОМЕР_1 , що належить на підставі права приватної власності ОСОБА_5 та АТ Ощадбанк з банківським рахунком НОМЕР_2 , яка належить на підставі права приватної власності ОСОБА_6 .

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки), тобто банківські картки АТ Універсал Банк (Monobank) з банківським рахунком НОМЕР_1 та АТ Ощадбанк з банківським рахунком НОМЕР_2 відповідають ознакам важливого особистого документу та є предметом злочину.

В подальшому, ОСОБА_3 тримаючи при собі вищезазначені банківські картки, покинув місце вчинення кримінального правопорушення з метою подальшого їх використання.

Дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

У судовому засіданні обвинувачений в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України визнав, підтвердив обставини викладенні в обвинувальному акті. Пояснив, що в той день в березні 2024 року, більш точної дати не пам`ятав, знаходячись в магазині «Галя Балувана», розташованого у провулку Катаєва в місті Одесі, де на столику побачив сумку, біля якої нікого не було, яку він таємно викрав. Вийшовши з магазину, одразу оглянув сумку, взяв звідки дві банківські картки, яких банків не знає, пам`ятає, що одна була жовтого кольору, інша чорного кольору. Розраховувавшись вказаними картками, купив поїсти та цигарок. Потім коли закінчились на картках грошові кошти, викинув їх. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати. Вказав, шо за все своє життя жодного разу не вчиняв протиправні дії, чому вчинив кримінальне правопорушення не зміг пояснити.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду, а долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, однак до суду не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, з цивільним позовом не звертались.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального проступку, передбаченогоч. 1 ст. 357 КК України, та суд кваліфікує його за кваліфікуючими ознаками: викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та наявність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, не одружений, який проживає в м. Одеса, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, раніше не судимий та те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 357 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений кримінальний проступок, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Відповідно ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Також обвинувачений зазначив, що наразі не зможе сплатити штраф.

Враховуючи те, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, офіційно не працевлаштований, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 357 КК України, у виді пробаційного нагляду.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання та відповідатиме особі обвинуваченого.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Запобіжний захід застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2024 року стосовно ОСОБА_3 слід вважати таким, що втратив свою дію.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

З цивільним позовом потерпілі особи не звертались.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50, 59-1, 357 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2024 року стосовно ОСОБА_3 вважати таким, що втратив свою дію.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні.

Речові докази по справі:

- пусту пляшку з під горілки, торгової марки «President», об`ємом 500 мл; пусту пачку від цигарок торгової марки «Прима люкс» - знищити;

- чек з магазину від 08.03.2024 року про купівлю цигарок марки «Прима люкс №8» червоні, на суму 77.01 грн.; чек з магазину ПП «РС ТОЧКА» за адресою: АДРЕСА_3 від 08.03.2024 року; 2 чеки з аптеки за адресою: АДРЕСА_4 на суму 30 грн., з позначкою про відхилення розрахунку банківською карткою; 3 диски з відеозаписами з камер відеоспостереження, з місця події зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7