Справа № 752/3296/24
Провадження № 1-кс/752/7903/24
У Х В А Л А

07 жовтня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, клопотання подане ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000835 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

цивільний позивач ОСОБА_3 в межах кримінального провадження №0000835 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування клопотання зазначив, що 10.08.2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000835 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що 23 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС України в м. Севастополі 20 листопада 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) був укладений договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 суму в розмірі 800 000,00 доларів США.

Грошові кошти в сумі 800 000,00 доларів США були передані ОСОБА_4 в момент підписання договору позики, про що свідчить п. 2 вказаного договору позики.

Згідно пункту 5 вказаного договору, ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання повернути вказану суму позики до 01 червня 2023 року.

Відповідно до вимог пункту 7 договору позики, за домовленістю сторін, сплата позики повинна підтверджуватися Позикодавцем відповідною розпискою (розписками) про одержання грошових коштів, які Позикодавець зобов`язаний видати Позичальнику одночасно із отриманням платежу від Позичальника.

Через певний час після укладення вказаного договору, ОСОБА_4 уникав спілкування з ОСОБА_3 , змінив місце проживання та жодних коштів не повернув в обумовлений строк.

Таким чином, станом на даний момент жодних коштів від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - не отримав.

Крім того, після окупації російською федерацією Автономної Республіки Крим, ОСОБА_4 отримав «російське громадянство», здійснює господарську діяльність та сплачує податки країні-агресору з моменту окупації півострова (з лютого 2014 р.).

Таким чином, дії ОСОБА_4 , з огляду на окупацію АРК, його рішення отримати громадянство російської федерації та взаємодіяти з окупаційною владою та розірвання зв`язків з Україною, уникання будь-якого спілкування зі мною свідчать про відсутність у нього наміру повертати грошові кошти.

Отже, ОСОБА_4 маючи корисливий мотив, умисно заволодів значною сумою грошових коштів, що складає 800 000 доларів США, шляхом обману та зловживанням довірою, що підпадає під кваліфікацію за ч. 4 ст. 190 ККУ, а саме: Заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того, цивільний позивач зазначив, що 16 травня 2024 року в рамках вказаного кримінального провадження Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведено почеркознавчу експертизу оригіналу договору позики від 23 липня 2013 року, якою встановлено наступне: «Підпис від імені ОСОБА_4 у Договорі позики між фізичними особами (безвідсотковий), укладеному 23.07.2013 між ОСОБА_3 , який виступив позикодавцем та ОСОБА_4 , який виступив як позичальник, викладений на аркуші паперу А4, в графі: «Позичальник», - виконано ОСОБА_4 .»

Рскільки ОСОБА_4 не повернуто ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 800 000 доларів США, останньому було завдано майнової шкоди розмір якої еквівалентний сумі протиправно привласненій ОСОБА_4 .

Водночас, цивільний позивач зазначає, що отримані від нього кошти були направлені ОСОБА_4 на придбання нерухомого майна - житлової квартири в м. Києві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у вказаному будинку, які юридично були оформлені на дружину позичальника - ОСОБА_5 , яка є власником вказаного майна на даний момент.

Іншого майна на не окупованій території України в ОСОБА_4 - немає.

Крім того, звертав увашгу слідчого судді на те, що на момент укладення угоди з придбання вказаного вище нерухомого майна в ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було будь-яких значних доходів, які б дозволяли придбати нерухоме в елітному будинку в центрі Києва, оскільки, за період з 1 кварталу 2012 року по 4 квартал 2023 року (за 11 років) ОСОБА_5 задекларувала 688 410,00 грн., а за той же період часу, ОСОБА_4 отримав доходу 335 168,46 грн., що є абсолютно недостатнім для життя протягом 11 років та придбання нерухомості, а тому, я приходжу до висновку, що придюання вказаного нерухомого майна здійснено за отримані від мене кошти.

Звертаючись з зазначеним клопотанням цивільний позивач зазначив, що належним способом захисту його порушених майнових прав є накладення арешту на нерухоме майна - житлову квартиру в м. Києві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у вказаному будинку, які належать дружині позичальника - ОСОБА_5 .

Як на правову підставу для накладення арешту покликається на п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Цивільний позивач подав клопотання про розгляд заявлених вимог за його відсутності, просив клопотання задовольнити з викладених у ньому підстав.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно цивільний позивач просив не викликати у судове засідання його власників з метою забезпечення арешту майна, а тому слідчий суддя розглядає клопотання без їх повідомлення, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України.

За правилами ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання про накладення арешту, фіксування технічними засобами судового засідання не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у судовому засіданні осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього додатки, приходжу до висновку, що заявлені вимоги про накладення арешту необхідно задовольнити за наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000835 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно ч.1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа.

Відповідно до ч.3 статті 170 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого , юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

розмір шкоди ,завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Встановлено, що у межах кримінального провадження № 0000835 потерпілим ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 61, 128 КПК України, пред`явлений цивільний позов ціна якого становить 800 000,00 доларів США .

Відповідно до ч.1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 спричинені збитки в особливо великих розмірах, що підтверджується доданими до клопотання дадатками, зокрема: висновком судового експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи оригіналу договору позики від 23 липня 2013 року, якою встановлено наступне: «Підпис від імені ОСОБА_4 у Договорі позики між фізичними особами (безвідсотковий), укладеному 23.07.2013 між ОСОБА_3 , який виступив позикодавцем та ОСОБА_4 , який виступив як позичальник, викладений на аркуші паперу А4, в графі: «Позичальник», - виконано ОСОБА_4 .», договором позики та іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положенням ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на нерухоме майна - житлову квартиру в м. Києві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у вказаному будинку, належать дружині позичальника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що Верховний Суд у постанові № 752/7440/18 від 04 жовтня 2022 року, спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток. Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

Отже, накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, адже у межах кримінального провадження відсутні законодавчі можливості виокремлення частки, яка належить чоловіку чи дружині. Такий виділ (поділ) здійснюється виключно у межах цивільного судочинства.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно, яке просиь цивільний позивач в межах суми заявленого позову, з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Слідчий суддя, враховуючи зазначені вище обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що власники або володільці майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково( ч.1 ст. 174 КПК).

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

клопотання подане ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000835 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на:

житлову квартиру, власник - ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

машиномісце НОМЕР_3, підвал (перший рівень), власник - ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1