Провадження №: 1-кс/755/2619/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП у в м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002253 від 21.06.2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, із повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

01 серпня 2024 року слідчий Дніпровського УП ГУНП у в м. Києві звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 у невстановлений час, дату та місці, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі за кордон на період дії воєнного стану, введеного 24.02.2022 року року відповідно до Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, який продовжено у встановленому порядку до 12.08.2024 року, з метою особистого збагачення, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду за наступних обставин.

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, на підставі п.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII, відповідно до Постанови КМУ від 29.12.2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» та Постанови КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років.

Разом із тим, у період часу з кінця червня 2024 року до 30.07.2024 року, ОСОБА_4 підшукав громадян України, яким на період дії правового режиму воєнного стану заборонено виїжджати за межі України - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які бажали перетнути державний кордон України, надавши їм попередні інструкції, поради та вказівки щодо порядку незаконного переправлення, а також повідомивши, що вартість такого переправлення буде становити 10 000 доларів США та визначив спосіб надання таких коштів.

Надалі, 25.07.2024 року близько 13 години ОСОБА_7 , діючи за вказівками ОСОБА_4 , який займався організацією незаконного переправлення через державний кордон України, біля будинку АДРЕСА_1 передав попередньо обумовлений авансовий платіж у розмірі 21 000 гривень (еквівалентно 500 доларів США) за відповідні послуги, продовжуючи очікувати подальших вказівок та інструкцій щодо подальшого незаконного переправлення його через державний кордон України.

28.07.2024 року близько 18 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , діючи на виконання попередньо розробленого злочинного плану разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прибули до м. Одесса.

У період часу з 23 години 28.07.2024 до 05 години 29.07.2024 року, діючи на виконання попередньо розробленого злочинного плану, використовуючи гумовий надувний плав засіб з електромотором, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснили переправу через «Дністровський лиман» від селища Роксолани, Одеської області до околиці міста Білгород-Дністровський, Одеської області.

Продовжуючи виконання своєї частини злочинного плану, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, з метою незаконного переправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через державний кордон України, 30.07.2024 року приблизно о 19 годині 30 хвилин направився до контрольованої прикордонної смуги, яка межує з Республікою Молдова.

У подальшому, ОСОБА_4 приблизно о 20 годині 25 хвилин, перебуваючи на автомобільній заправній станції «Valeria», яка розташована за адресою: Одеська область, автомобільна дорога Е-87, діючи з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_7 про необхідність передачі йому іншої частини грошових коштів для виконання домовленостей щодо незаконного переправлення його через державний кордон України.

Отримавши відповідну вимогу та вказівки від ОСОБА_4 , розуміючи можливість припинення попередніх домовленостей ОСОБА_9 передав йому заздалегідь підготовлені спеціальні імітаційні засоби у вигляді несправжніх грошових коштів в сумі 10 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.07.2024 року складає 410 478 гривень).

30.07.2024 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись на автомобільній заправній станції «Valeria», був зупинений та затриманий працівниками СБ України, поліції та прикордонного загону разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

31.07.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема, рапортом працівника Лівобережного МРВ СБ України у м. Києві та Київської області, протоколом затримання особи, протоколом обшуку, протоколами допиту свідків, протоколами огляду місця події, протоколами проведення негласних слідчих розшукових дій та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, вислухавши доводи прокурора, який підтримав клопотання та зазначив про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисника, який заперечив проти задоволення клопотання та просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, та підозрюваного, який підтримав думку свого захисника, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри, оскільки останні підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити ці правопорушення.

Зазначене прямо узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається із клопотання та було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 не працює, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, не одружений, а тому, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ухилення від слідства і суду, і запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного в умовах воєнного стану.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а тому вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого та застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відомостей про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може перебувати під вартою, суду надано не було.

Крім того, відповідно до ст. 183 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід також визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та у разі внесення застави, покласти на нього обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 176-179, 193, 194, 206 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП у в м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮУ, у межах строку досудового розслідування, до 27 вересня 2024 року, включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_4 , достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у виді 250 /двохсот п`ятдесяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить - 757 000 /сімсот п`ятдесят сім тисяч/ гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії кримінального провадження);

-не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії кримінального провадження);

-повідомляти слідчого, прокурора або суду про зміну свого місця проживання (залежно від стадії кримінального провадження).

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним, заставодавцем застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя: