Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/638/24 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, до 29.09.2024 включно,щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження за ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 12.07.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про

-2-

оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Поряд з тим, у ОСОБА_7 , незважаючи на те, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, виник умисел на незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким ОСОБА_7 познайомився напередодні, близько двох тижнів тому, а також ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким заборонено виїзд за межі території України, та які бажали незаконно перетнути державний кордон України, шляхом перетинання державного кордону України поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду. При цьому, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що зможе посприяти у незаконному перетині державного кордону України, оскільки проходив строкову службу у підрозділах 94 прикордонного загону, та добре орієнтується в ділянці кордону та системі його охорони, та завчасно обумовив порядок незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , попередньо домовившись з останнім, що за незаконний перетин ОСОБА_8 залишає ОСОБА_7 належний йому транспортний засіб марки «Citroen Berlingo» синього кольору, з реєстраційним номерним знаком Словацької Республіки НОМЕР_1, на якому ОСОБА_7 разом з трьома вищезазначеними особами, незаконно переміщатимуться до державного кордону України, узгодивши із ними час, дату та механізм їх незаконного переправлення через державний кордон України. Окрім цього, ОСОБА_7 озвучив, що для ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказана послуга з перетину кордону буде коштувати по 1000 доларів США з кожного, які вони мали передати ОСОБА_7 після вдалого перетину останніми державного кордону України.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , через державний кордон України, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак у період з 10.07.2024 по 11.07.2024 ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, здійснюючи свою протиправну діяльність за заздалегідь обумовленим планом, задля незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яким заборонено виїзд за межі території України, у точно невстановленому досудовим розслідуванням місці, зустрівся з ОСОБА_8

-3-

та ОСОБА_10 , обговоривши з ними план їх незаконного перетину державного кордону України, місце, час зустрічі, кількість осіб, які будуть незаконно перетинати державний кордон України, та повідомивши останніх, що для безперешкодного перетину їм необхідно придбати засіб для перерізання дроту на загороджувальному паркані, та окрім того, повідомив їх, що для незаконного переправлення останніх через державний кордон України, 11.07.2024 о 16 год їм необхідно буде з`явитися до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на транспортному засобі, який належить ОСОБА_8 , де на них буде очікувати ОСОБА_7 .

У подальшому, 11.07.2024 приблизно о 16 год ОСОБА_8 , згідно попередньої домовленості, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , керуючи належним йому транспортним засобом марки «Citroen Berlingo» синього кольору, з реєстраційним номерним знаком Словацької Республіки НОМЕР_1, прибув за вищевказаною адресою до місця зустрічі та фактичного проживання ОСОБА_7 , попередньо підібравши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 .

Після чого, ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння до вказаного транспортного засобу, та останні вирушили по вулиці Собранецькій у напрямку вулиці Загорська до державного кордону України, де під час руху, ОСОБА_7 здійснював інструктаж ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо їх незаконного перетину державного кордону України, шляхом надання порад, вказівок, та вказуючи останнім шлях.

Надалі, 11.07.2024 у період часу приблизно з 16 год 10 хв по 16 год 40 хв, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на транспортному засобі марки «Citroen Berlingo» синього кольору, з реєстраційним номерним знаком Словацької Республіки НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8 , прибули на АДРЕСА_5 , звідки повернули до притулку для тварин «Барбос», доїхавши по ґрунтовій дорозі за притулок, та зупинились неподалік нього.

Після чого, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слідувати за ним, та йшов попереду, вказуючи шлях останнім, ведучи їх по лісистій місцевості в бік державного кордону України зі Словацькою Республікою, у напрямку 307 прикордонного знаку. Далі, дійшовши до потенційного місця перетину державного кордону, ОСОБА_8 дістав електричну болгарку, щоб перерізати дріт на загороджувальному паркані, та увімкнув її, однак у подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 були затримані працівниками ДПСУ.

У зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він у період з 10.07.2024 по 11.07.2024, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, організував незаконне переправлення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 поза пунктом пропуску, через державний кордон України до Словацької Республіки, визначив час та місце незаконного перетину державного кордону, а 11.07.2024 у період часу приблизно з 16 год 10 хв по 16 год 40 хв з вищезазначеного місця ОСОБА_7 особисто повів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до потенційного місця незаконного перетину державного кордону, в районі 307 прикордонного знаку.

02.08.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна,а також наявність ризиків, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового

-4-

розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; незаконно впивати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також, слідчим суддею встановлено ризик переховування від слідства та суду, однак визнано недоведеними ризики можливого незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того, слідчий суддя вважав недоведеним недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до переконання, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який є більш суворим, як застава та менш суворим, як тримання під вартою, може повною мірою запобігти ризикам на які посилається прокурор. Інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.08.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, сторона обвинувачення вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Слідчий суддя не врахував достатньою мірою обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка на даний час повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, тяжкість кримінального правопорушення, у якому останній підозрюється, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким можливо запобігти лише шляхом застування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, звертає увагу на те, що міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання. Позитивна характеристика з місця роботи не нівелюють наявність вищевказаних ризиків, оскільки ці відомості про особу підозрюваного не стали перешкодою у вчиненні ним злочину.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника, неявка яких не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін. Також приймається до уваги заяв прокурора про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.

Перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

-5-

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2024 відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження за ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 12.07.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426.

02.08.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

08.08.2024 ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 29.09.2024. Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст.178 КПК України.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-6-

майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка ініціатора клопотання, прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх обставин для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, й свідчили б про недостатність застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення.

Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя поклав на ОСОБА_7 і певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних дій, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

-7-

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, втім недостатньої їх вагомості для застосування до цього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, домашній арешт цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.

При цьому апеляційний суд враховує, відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків. Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення. Зазначені посилання не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали, у зв`язку з чим до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії суддів є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам, і підстав уважати його м`яким, немає.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду апеляційної скарги, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги прокурора відхиляє.

-8-

Також колегією суддів враховується, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, та 23.09.2024 в підготовчому судовому засіданні відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 21.11.2024.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки слідчого судді; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2024 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді