ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6221/24

Провадження № 1-в/210/1003/24

07 листопада 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_3 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Добропілля, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80»)

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року начальник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 звернувся до суду із поданням про приведення покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В обґрунтування подання покликається на те, що засуджений ОСОБА_4 засуджений вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком від 12.11.2019 року, остаточно призначено покарання у виді 3-х роки 6 місяців позбавлення волі. Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11.11.2021 року до дня ухвали вироку суду, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2024 року, змінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, що скаладає 1 рік і 8 днів, на більш м`яке у виді обмеження волі на той же строк. Відповідно до ч.2 ст.57 КВК України направлено засудженого до місця відбування покарання у виді обмеження волі. У строк відбування покарання у виді обмеження волі зараховано час перебування під вартою з 03 травня 2024 року по день звільнення із розрахунку один день знаходження під вартою до двох днів обмеження волі.

17 травня 2024 року ОСОБА_4 був переведений до дільниці обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор надав суду клопотання, в якому просить розглядати заяву про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства стосовно засудженого ОСОБА_4 без технічної фіксації судового засідання, не заперечує проти задоволення заяви.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши заяву та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 74 КК передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, визначено, що:

"2. У статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3. У статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

4. У статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення."

Таким чином, Кримінальний кодекс України диференціює кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна та шахрайства за розміром завданої матеріальної шкоди, закріплюючи при цьому поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кимінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

При визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Згідно з пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Судом встановлено, що за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2019 року, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Початок строку відбування покарання відраховано з 05.12.2018 року, зарахованоу строк відбування покараня попереднє ув"язнення з розрахунку позбавлення волі день за день з 05.12.2018р. по 25.01.2019р. Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_4 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно:

- 30 травня 2018 року 1766,67грн.;

- 25 вересня 2018 року 616,67 грн.

З урахуваннням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2018 році становила 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) гривні.

Крім того, вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року ОСОБА_4 визнано винним за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком від 25.01.2019 року, більш суворим за цим вироком, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. В строк відбування покарання зараховане відбуте за вироком від 25.01.2019р. покарання, а саме: з 05.12.2018р. по дату набрання законної сили вироку від 12.11.2019р. .

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 19.05.2018 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 42927,63 грн., його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України.

З урахуваннням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2018 році становила 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) гривні.

За вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року ОСОБА_4 був звільнений умовно-достроково 14.01.2021року на невідбутий термін 10 місяців 29 днів.

Також вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року, остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі, зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11.11.2021 року до дня ухвалення вироку суду, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року, внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_4 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно:

- 19 лютого 2021 року 631,27 грн;

- 30 липня 2021 року 620,00 грн.

З урахуваннням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2021 році становила 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2024 року, змінити невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, що складає 1 рік і 8 днів, на більш м`яке у вигляді обмеження волі на той же строк. Відповідно до ч.2 ст.57 КВК України направити засудженого до місця відбування покарання у виді обмеження волі. У строк відбування покарання у вигляді обмеження волі зарахувати час перебування під вартою з 03 травня 2024 року по день звільнення із розрахунку один день знаходження під вартою до двох днів обмеження волі.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Суд вважає що кримінальна караність діянь (викрадення чужого майна) за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами від 19 лютого 2021 року на суму - 631,27 грн; та 30 липня 2021 року на суму 620,00 грн., усунена, тому ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню від покарання за цими епізодами.

В той же час, судом встановлено, що до покарання, призначеного вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року за ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України поглинуто покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2019 року, призначене ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України.

При цьому, вартість викраденого майна, за кожним із епізодів вироках від 25.01.2019р. та 12.11.2019р. становила:

- 30 травня 2018 року 1766,67грн.;

- 25 вересня 2018 року 616,67 грн.

- 19 травня 2018 року - 42927,63 грн.

Оскільки розмір викраденого майна за епізодами від 19 травня 2018 року та від 30 травня 2018 року перевищує поріг, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2018 році, а саме 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві ) гривні, підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України та за епзіодом крадіжки від 30.05.2018 року (поглинутий вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2019 року) в порядку частини 2 статті 74 КК України, оскільки кримінальна караність цих діянь не усунена.

В той же час, ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання за епізодом викрадення чужого майна від 25 вересня 2018 року на суму 616,67 грн., так як караність діяння усунена законом.

Як вже зазначалось, ОСОБА_4 відбував покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року декриміналізовано, та за цим вироком він підлягає звільненню від покарання, а остаточне покарання призначалось на підставі ст. 71 КК України (за сукупністю вироків), шляхом часткового приєднання покарання, невідбутого за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України від 12.11.2019 року (яким у свою чергу поглинуто покарання за ч.2 ст. 185 КК за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької областівід 25.01.2019) , яким ОСОБА_4 засуджений до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та в подальшому звільнений умовно-достроково.

Невідбутий строк покарання становив 10 місяців 29 днів позбавлення волі, а на підставі статті 71 КК України частково приєднано 6 (шість місяців) невідбутого покарання за вироком від 12.11.2019року.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання у місцях позбавлення волі з 11 листопада 2021 року, тобто, фактично останній відбув покарання призначене вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року.

Враховуючи, періоди зарахування попереднього ув"язнення у строк відбування покарання за вироком від 12.11.2019 року та фактично відбутий строк покарання за вирокм від 11.08.2022 року , суд вважає що станом на дату розгляду даного клопотання, ОСОБА_7 відбув покарання за вчинення крадіжок (ч. 2 ст. 185 КК України) за епізодами від 19 травня 2018 року та від 30 травня 2018 року тому підлягає негайному звільненню з місць позбавлення волі.

Керуючись ст.5, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_3 , про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 25 вересня 2018 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 30 травня 2018 року та за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 19 травня 2018 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» негайно, як такого, що фактично відбув призначене судом покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1