№ 755/6212/22
№ 1-кс/755/2414/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 0001545 від 29.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у провадження судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 передано заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 0001545 від 29.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Заява про відвід мотивована тим, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 755/6212/22 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Розгляд даного кримінального провадження здійснюється суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 одноособово. ОСОБА_3 вважає, що суддя ОСОБА_4 не може брати участь у розгляді кримінального провадження та підлягає відводу, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України. Зокрема, стороною захисту вбачається порушення права на захист попередньою судовою інстанцією, а саме Київським апеляційним судом, і упереджене ставлення судді ОСОБА_4 до цього кричущого порушення цивільного і конституційного права обвинуваченого. У попередньому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 755/6212/22 ухвалою судді ОСОБА_4 від 10.08.2022 року обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення недоліків, на що прокурором ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу та Дніпровським районним судом м. Києва матеріали кримінального провадження було направлено до Київського апеляційного суду, однак, прокурор ОСОБА_5 ніяким чином не проінформувала сторону захисту про подання апеляційної скарги. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 року, кримінальне провадження передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_6 та суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 05 вересня 2022 року суддею Київського апеляційного суду ОСОБА_9 було постановлено ухвалу про відкриття провадження та направлення учасникам судового провадження копії даної ухвали, копії апеляційної скарги та інформацію про права і обов`язки сторін, про отримання яких існує у матеріалах кримінального провадження підтвердження з боку потерпілого ОСОБА_10 від 13.09.2022 року, однак, докази отримання даних документів стороною захисту відсутні. 20 вересня 2022 року суддею Київського апеляційного суду ОСОБА_6 було постановлено ухвалу про закінчення підготовки апеляційної скарги до апеляційного розгляду та її призначення до розгляду на 20.10.2022 року. Того ж дня, згідно існуючих у справі довідок, всі учасники, тобто обвинувачений, захисник та потерпілий були повідомлені у телефонному режимі о 15 годині 09 хвилин про дату і час розгляду апеляційної скарги. Тобто, докази інформування сторони захисту про дату і час розгляду апеляційної скарги, а також, щодо отримання нею відповідних матеріалів, відсутні. Відповідно, 20.10.2022 року, за відсутності обвинуваченого і його захисника було проведено розгляд апеляційної скарги, про що свідчить журнал судового засідання, за результатами якого, було постановлено ухвалу про задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 . Згідно з довідкою Київського апеляційного суду від 08.11.2022 року, потерпілий ОСОБА_11 був повідомлений по телефону про можливість отримання копії судового рішення, однак, відсутні такі докази щодо отримання даного судового рішення стороною захисту. У липні 2023 року обвинувачений вперше зміг ознайомитися з матеріалами кримінального провадження і 25 липня 2023 року ним у клопотанні було зроблено ряд заяв щодо провадження № 755/6212/22, у тому числі з приводу того, що ніяким чином про судове засідання Київського апеляційного суду та апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 йому повідомлено не було, що є порушенням його цивільних прав і права на захист. Суддя ОСОБА_4 назвала вищевказана клопотання листом та відмовилась долучати його до матеріалів провадження, у зв`язку з чим, ОСОБА_3 довелося перереєструвати вказане клопотання 14.08.2023 року. У клопотанні від 20.03.2024 року обвинувачений знову підтвердив той факт, що під час апеляції прокурора на рішення суду першої інстанції від 10.08.2022 року, право на захист не тільки було порушено, але навіть він був його позбавлений повністю. Обвинуваченому свідомо ніяким чином не було повідомлено про апеляційну скаргу і дату проведення її розгляду, що ставить під сумнів всю існуючу процедуру судового розгляду у першій інстанції. Таким чином, судді ОСОБА_4 , починаючи з 25.07.2023 року, було достеменно відомо про порушення права на захист обвинуваченого, і ніяким чином, на відміну від сторони обвинувачення, стороні захисту, а ні прокуратурою, а ні апеляційною інстанцією, не було повідомлено про розгляд апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 на ухвалу суду першої інстанції від 10.08.2022 року у Київському апеляційному судді, що можна вважати безсумнівним об`єктивним фактом упередженого ставлення суддею ОСОБА_4 до обвинуваченого, остання ніяким чином не виразила до вищезазначеного свого відношення, нею не була висловлена суддівська позиція та проігнорувала своє право заявити самовідвід.

Так, вказана вище заява про відвід була призначена до розгляду на 24.07.2024 року, 29.07.2024 рок та 02.08.2024 року, однак, її розгляд було відкладено як за клопотанням прокурора, так і ОСОБА_3 .

Зокрема, як підстави для відкладення судових засідань, ОСОБА_3 зазначав те, що йому не було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 755/6212/22, що позбавляє його надати повноцінну аргументації щодо його заяви про відвід. У зв`язку з надходженням вказаних клопотань, судом було надано запит, на який отримано відповідь з додатками від секретаря судових засідань ОСОБА_12 , в якій вказано, що надаються копії документів, якими спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_3 щодо ненадання йому матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, а також, які підтверджують отримання останнім технічних записів судових засідань.

У зв`язку з вказаними вище клопотаннями, розгляд заяви про відвід вкотре було призначено на 05.08.2024 року, однак, ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки не повідомив, проте, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до Глави 3 КПК України, особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Особа, якій заявлено відвід - суддя ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилася, про розгляд заяви повідомлено, пояснень не надходило.

Інші учасники в судове засідання також не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, клопотань про відкладення не надходило.

Вивчивши та дослідивши заяву про відвід, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. theUnitedKingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі ВеттштайнаWettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене указує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

У цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, в якому заявлено відвід, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді ОСОБА_4 щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи її необ`єктивність при її розгляді.

Не встановлено й інших підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, які б унеможливлювали розгляд справи вказаною суддею та викликали необхідність її відводу.

Як і не встановлено інформацію, яка б указувала на те, що суддя ОСОБА_4 не є безсторонньою, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок побоювання заявника що суддя є небезстороннім не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні, чи постановленими нею процесуальними рішеннями, не є підставою для відводу.

У справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 ВС сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У ході цього розгляду, також не встановлено з боку судді ОСОБА_4 умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 75, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 0001545 від 29.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя