Номер провадження: 11-сс/813/1386/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси 06.08.2024 про арешт майна у к/п №0000454 від 15.04.2024 за ч.3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000454 від 15.04.2024 було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та було накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти в загальній сумі 2940 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро в кількості 7 штук, купюрами номіналом 50 Євро, у кількості 38 штук, купюрами номіналом 20 Євро, у кількості 12 штук; грошові кошти в сумі 300 доларів США, 3 купюри номіналом по 100 доларів США кожна; грошові кошти в загальній сумі 1775 Турецьких Лір, купюрами номіналом по 200 Турецьких Лір, у кількості 4 штук, купюрами номіналом по 100 Турецьких Лір, у кількості 9 штук, купюрами номіналом по 10 Турецьких Лір, у кількості 2 штук, купюра номіналом 50 Турецьких Лір, купюра номіналом 5 Турецьких Лір; ноутбук марки «НР» в корпусі сірого кольору моделі 15 dy2021nz.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що метою накладення арешту є необхідність збереження інформації, яка міститься у ноутбуці та проведення їх експертного дослідження, а грошові кошти могли бути отримані кримінально-протиправним шляхом, а саме могли призначатися для здійснення дій, пов`язаних із незаконним виготовленням кваліфікаційних документів моряків в Адміністрації судноплавства.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- КПК України не передбачає процесуального порядку визнання матеріального об`єкту речовим доказом з моменту винесення постанови про це та пов`язує виникнення такого джерела доказів тільки з оглядом речі. Водночас, клопотання про арешт майна не містить інформації про те чи проводився попередній огляд ноутбука та грошових коштів, що у подальшому давало б підстави вирішувати питання прийняття відповідної постанови. Відтак, прокурором не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України;

- жодна експертиза грошових коштів у вказаному провадженні не призначалася;

- оскільки органом досудового розслідування не отримано висновок експерта із відповідями на поставлені запитання, відтак у провадженні відсутня інформація, яка за твердженням прокурора перевіряється органом досудового розслідування.

- в рамках зазначеного провадження ОСОБА_8 був допитаний у якості свідка, статусу підозрюваного він не має, відтак накладення арешту порушує право власності ОСОБА_8 ..

За таких обставин, представник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15.08.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, СУ ГУНП в Одеській обл. проводиться досудове розслідування к/п №0000454 від 15.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за фактом здійснення впливу на прийняття особами, уповноваженим на виконання функції держави, а саме посадових осіб Адміністрації судноплавства, які входять до складу державної кваліфікаційної комісії моряків рішення з видачі кваліфікаційних документів моряка.

Метою накладення арешту прокурор визначив необхідність збереження вилученого майна, яке має значення речових доказів, а його завданням є запобігання знищенню, втраті або приховування майна.

У контексті доводів захисника з приводу того, що ОСОБА_8 має статус свідка у вказаному провадженні, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 від 20.06.2024 вилучені рошові кошти та ноутбук були визнані речовими доказами.

Апеляційний суд критично оцінює доводи представника власника майна відносно того, що прокурором не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки зазначене майно, на переконання апеляційного суду має очевидні ознаки речових доказів, а саме вилучені грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом, ноутбук може містити відомості, які стосуються обставин кримінального правопорушення.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів провадження, постановою ст. слідчого СУ ГУНП ОСОБА_10 від 26.04.2024 у вказаному провадженні було призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу вилученого ноутбука.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що апеляційний суд на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Надаючи оцінку аргументам апелянта з приводу того, що експертиза грошових коштів у вказаному провадженні не призначалася, апеляційний суд зауважує, що грошові кошти у відповідності до ст. 98 КПК України мають ознаки матеріальних об`єктів, які набуті кримінально протиправним шляхом, що з огляду на те, що частина вилучених коштів є предметом злочину є достатньою підставою для накладення арешту.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 06.08.2024 про накладення арешту у к/п №0000454 від 15.04.2024 на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти та ноутбук марки «НР» в корпусі сірого кольору моделі 15 dy2021nz - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4