ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0001871 від 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , поданою на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, який має громадянство України, утримує неповнолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше був засудженим 27 січня 2023 року за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та звільненням, у порядку ст.75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 місяців, і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишений у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13836грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди - 150000грн.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України,

встановила:

Вироком суду встановлено, що 16.10.2023 року, приблизно о 19.00 год., ОСОБА_8 за запрошенням ОСОБА_11 , з якою в 2023 році співмешкав декілька місяців, перебував за місцем проживання останньої у кв. АДРЕСА_2 . У зазначений час та у вказаному місці знаходився й потерпілий ОСОБА_12 , з яким ОСОБА_11 також підтримувала стосунки останні декілька років. Перебуваючи у квартирі ОСОБА_11 вказані особи розпивали алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв, а згодом, після того, як ОСОБА_12 , лежачи на дивані, що розташований у зальній кімнаті вказаної квартири, справив природні потреби, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникла сварка, яка стала наслідком виникнення між ними неприязних відносин та умислу з боку ОСОБА_8 на умисне спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у зальній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , сидячи на ліжку, наніс ОСОБА_12 , який лежав на спині на тому ж ліжку не менше п`яти ударів кулаками в область обличчя, не менше двох ударів в область правого плеча, не менше двох ударів в праву половину грудної клітини, не менше удару в область лівої половини грубної клітини, не менше трьох ударів в область лівого плеча, не менше двох ударів в область задньої поверхні правого ліктьового суглобу, не менше одного удару в область правої половини живота, не менше чотирьох ударів в область правого стегна ОСОБА_12 .

Завдавши зазначених ударів ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_12 з вказаної квартири та продовжив вживати алкогольні напої.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді субархноїдальних крововиливів, які супроводжувались набряком головного мозку, перелому великого рогу щитоподібного хряща справа, множинні двосторонні перелами ребер, які супроводжувались гемотораксом зліва 400 мл, справа 150 мл, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

У подальшому, від отриманих тілесних ушкоджень, в період з 23.00год. 16.10.2023 року до 05.00год. 17.10.2023 року ОСОБА_12 помер в під`їзді зазначеного будинку.

Смерть ОСОБА_12 настала від сумісної тупої травми голови, шиї та грудної клітини, яка супроводжувалася переломом кісток носу; набряком головного мозку, субарохноїдальними крововиливами; переломом верхнього правого рога щитоподібного хряща на рівні його основи; множинними двосторонніми переламами ребер, гемотораксом зліва 400мл, справа 150 мл та ускладнилась травматичним шоком, який і призвів до безпосередньої причини смерті.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду матеріалів кримінального провадження.

Апелянт стверджує про відсутність у нього прямого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_12 та спричинення йому саме такої кількості ударів, про які зазначено у мотивувальній частині вироку, і від яких потерпілий міг померти.

Зауважує, що, дійсно перебував у житлі ОСОБА_11 за запрошенням останньої і зустрів там нетверезого ОСОБА_12 , який почав виявляти до нього, ОСОБА_8 , агресію, хапав та наносив удари. Захищаючись від ОСОБА_13 , він наніс йому 2-3 удари у обличчя та 2-3 удари у область тулубу. Після цього ОСОБА_11 закликала усіх заспокоїтись і ОСОБА_12 пішов спати, а вони із ОСОБА_11 продовжували вживати алкогольні напої і вона поскаржилась на агресивну поведінку ОСОБА_12 у побуті та побоювання з її боку такої поведінки потерпілого. Згодом вона зайшла до кімнати, де спав ОСОБА_12 та почала лаятись з приводу того, що потерпілий справив природні потреби. Він розбудив ОСОБА_12 , вивів із квартири, де ОСОБА_12 самостійно присів на сходинки між 5 та 4 поверхом. Залишившись у ОСОБА_11 на ніч, зранку він вийшов із квартири на на 4 поверсі побачив ОСОБА_12 , який лежав без ознак життя на 4 поверсі. Він злякався, покликав ОСОБА_11 , забрав із квартири постільну білизну, яка була у крові від розбитого носу ОСОБА_12 , та викинув на смітник.

Вважає, що надані ОСОБА_11 свідчення як під час слідства, так і у суді, носять умисний обвинувальний характер, оскільки вона знайома із матір`ю ОСОБА_12 ОСОБА_10 та тривалий час співмешкала із її сином.

Прокурор Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_14 відмовилась від раніше поданої нею апеляційної скарги на вирок суду, до початку апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу у повному обсязі викладених доводів;

- прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечував проти апеляційних вимог скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Відповідно до диспозиції ч.2 ст.121 КПК України кримінального караними діями є, зокрема, заподіяння умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2023 року ОСОБА_8 , у стані алкогольного сп`яніння, бажаючи спричинити ОСОБА_12 тілесні ушкодження, перебуваючи у зальній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , сидячи на ліжку, наніс ОСОБА_12 , який лежав на спині на тому ж ліжку не менше п`яти ударів кулаками в область обличчя, не менше двох ударів в область правого плеча, не менше двох ударів в праву половину грудної клітини, не менше удару в область лівої половини грубної клітини, не менше трьох ударів в область лівого плеча, не менше двох ударів в область задньої поверхні правого ліктьового суглобу, не менше одного удару в область правої половини живота, не менше чотирьох ударів в область правого стегна ОСОБА_12 , та виштовхав після побиття потерпілого на сходову клітину будинку, де той згодом помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_8 підтверджені:

- поясненнями, наданими свідком ОСОБА_11 , яка зазначила, що 16.10.2023 року, близько 19.00год., разом з обвинуваченим та потерпілим вона, за місцем свого проживання, вживали алкогольні напої. Будучи нетверезим потерпілий ОСОБА_15 пішов спати. Він ліг на дивані у зальній кімнаті. Згодом вони з ясували , що під час відпочинку ОСОБА_16 , лежачи на дивані, справив свої природні потреби. Це розлютило обвинуваченого. Почалася сварка. ОСОБА_8 почав бити ОСОБА_16 по голові, а після побиття вивів його з квартири. Целовальник був відсутній вдома 5-10 хвилин. Вона зрозуміла, що й в під їзді обвинувачений продовжив побиття ОСОБА_16 . Целовальник залишився з нею на ніч. Зранку ОСОБА_17 повідомив її, що ОСОБА_16 помер, виніс з дому скривавлені речі та пригрозив їй, що позбавить її життя, якщо вона повідомить про цей злочин в поліцію. ОСОБА_15 не завдавав ОСОБА_8 будь-яких ударів у відповідь. Про все, що відбулося у неї в квартирі того дня вона, під час поховання ОСОБА_13 , детально розповіла родині потерпілого;

- даними дослідженого судом протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 17.10.2023 року, під час якого свідок надала аналогічні за змістом пояснення і на місці події показала перебіг подій та деталі вчинення ОСОБА_8 дій по завданню тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ;

- даними дослідженого судом протоколу огляду місця події від 17.10.2023 року, яким встановлено місце вчинення злочину, наявність в місці злочину трупу ОСОБА_13 та слідів крові, що були розташовані напроти квартири ОСОБА_11 - АДРЕСА_2 ;

- даними протоколу огляду трупу ОСОБА_13 від 17.10.2023 року, яким у присутності понятих та за участю судово-медичного експерта були встановлені ознаки насильницької смерті на трупі ОСОБА_13 , його розташування в місці злочину, наявність на тілі останнього численних тілесних ушкоджень;

- протоколом обшуку місця вчинення злочину від 17.10.2023 року, де в квартирі за місцем проживання ОСОБА_11 , у присутності понятих та за участю експерта-криміналіста були виявлені та вилучені численні сліди крові, та сліди пальців рук;

- протоколом огляду місця події від 17.10.2023 року, під час якого у присутності понятих та за участю спеціаліста в сміттєвих баках, що розташовані біля місця вчинення злочину були виявлені та вилучені елементи постільної білизни з квартири ОСОБА_11 зі слідами крові;

- висновками судово-медичної експертизи № 672 від 17.11.2023 року, та додаткової СМЄ № 672-1 відповідно до яких у потерпілого ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді субархноїдальних крововиливів, які супроводжувались набряком головного мозку, перелому великого рогу щитоподібного хряща справа, множинні двосторонні перелами ребер, які супроводжувались гемотораксом зліва 400 мл, справа 150 мл, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Смерть ОСОБА_12 настала від сумісної тупої травми голови, шиї та грудної клітини, яка супроводжувалася переломом кісток носу; набряком головного мозку, субарахноїдальними крововиливами; переломом верхнього правого рога щитоподібного хряща на рівні його основи; множинними двосторонніми переламами ребер, гемотораксом зліва 400мл, справа 150 мл та ускладнилась травматичним шоком, який і призвів до безпосередньої причини смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворилися прижиттєво від багатократної дії тупих твердих предметів, які діяли по ударному механізму, загалом від нанесення 18 ударів в грудну клітину, живіт, тощо. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень та їх розташування в різних анатомічних областях вони не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту. Не виключена можливість, що після отримання тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_16 міг пересуватися та вчиняти цілеспрямовані дії;

- висновком судово-медичної експертизи № 672-2 додатковий від 17.11.2023 року відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 , не виключена можливість їх утворення за обставин та умов, на які вказує свідок ОСОБА_19 під час проведення слідчого експерименту за її участю від 17.10.2023 року;

- висновком судово-медичної експертизи № 447 від 19.10.2023 року яким встановлена наявність у обвинуваченого Целовальника середньої тяжкості тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому голівки V п ясної кістки лівої кісті, та легкі тілесні ушкодження у вигляді саден лівої кисті, обох гомілок тощо, які могли утворитися 17.10.2023 року від дії не менше 4 х травмуючих дій тупого твердого предмету, або об такий ;

- висновком судово-імунологічної експертизи № 2058/2734-бд від 03.11.2023 року, яким підтверджується той факт, що сліди крові, виявлені на особистих речах обвинуваченого під час його затримання (джинси та кофта) можуть походити від крові потерпілого ОСОБА_13 ;

- висновком судово-імунологічної експертизи № 2058/2735-бд від 07.11.2023 року, яким підтверджується той факт, що сліди крові, виявлені на предметах постільної білизни з квартири ОСОБА_11 , вилучених під час огляду смітника поруч з місцем вчинення кримінального правопорушення можуть походити від крові потерпілого ОСОБА_13 ;

- висновком судово-імунологічної експертизи № 2058/2736-бд від 17.11.2023 року, яким підтверджується той факт, що сліди крові, виявлені та вилучені під час обшуку з подушки, скатертини, підлоги, табуретки, тощо, можуть походити від крові потерпілого ОСОБА_20 ..

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у спричиненні потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, від яких той помер, ґрунтуються на сукупності досліджених під час судового розгляду доказів, які є взаємопов`язаними за змістом між собою та доповнюють один одного, не протирічать поясненням єдиного безпосереднього свідка подій ОСОБА_11 , і вони належним чином умотивовані.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 є аналогічними за змістом із поясненнями, які той надавав суду першої інстанції. Кожний із них проаналізований, співставлений із іншими, наявними у справі, доказами, і ним надана критична оцінка, з якою погоджується і колегія суддів. Зокрема, спростоване твердження ОСОБА_8 про можливість настання смерті ОСОБА_12 від падіння з висоти власного росту, дійсність спричинення потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , і вимушеність дій обвинуваченого по власному захисту від такого посягання.

Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які встановлені висновком судово-медичної експертизи № 447 від 19.10.2023 року - закритого перелому голівки V п`ястної кістки лівої кісті, та садна лівої кисті, обох гомілок тощо, які могли утворитися 17.10.2023 року від дії не менше 4-х травмуючих дій тупого твердого предмету, або об такий, не спростовують доведеність провини ОСОБА_8 по спричиненню ОСОБА_12 тілесних ушкоджень,(адже, встановлено, що обвинувачений наносив удари потерпілому обома руками, сидячи на ліжку) та не підтверджують, що вони були спричинені діями ОСОБА_12 , окрім тверджень про це самого ОСОБА_8 .

Покарання ОСОБА_8 призначене судом у відповідності до вимог ст.65 КК України, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого під час іспитового строку кримінального правопорушення та характеристики особи обвинуваченого, а також наявності обтяжуючої покарання обставини у вигляді алкогольного сп`яніння та відсутності пом`якшуючих покарання обставин.

Судом також обґрунтовано застосовані приписи ст.71 КК України і призначено покарання за сукупності вироків, яке колегія суддів вважає співрозмірним вчиненому та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів вважає відсутніми підстави для скасування вироку суду першої інстанції, у тому числі, і за наведеними у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.405.407,418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а для ОСОБА_8 , який утримується під вартою, у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4