Номер провадження: 11-кп/813/2377/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 27.09.2024, якою в межах к/п №0000541 від 04.08.2022 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, працюючого по найму, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.11.2024, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 27.09.2024було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.11.2024 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, без визначення застави.

Окрім того, зазначеною ухвалою відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та констатував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що судове рішення є необґрунтованим з таких підстав:

- заявлені стороною обвинувачення ризики не доведені та носять виключно характер припущень. Відповідно до рішення ЄСПЛ «Ігнатов проти України» ризик переховування не може і не існує в тому обсязі і вигляді, в якому міг існувати під час досудового розслідування адже небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Окрім того, у рішенні ЄСПЛ «Комар та інші проти України» зазначено, що слід відійти від гіпотетичних припущень наявності ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є досить очевидним, що підстави, які існували під час досудового розслідування стали неналежними на етапі судового провадження. Ризик перешкоджання провадженню є абстрактним, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення жодним чином не підтверджується, оскільки ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності, після вчинення інкримінованого злочину будь-яких протиправних дій не вчиняв;

- висновок суду з приводу того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки не визнає свою вину є необґрунтованим. Більш того, використання у цьому контексті практики ЄСПЛ суперечить правовій позиції ВС, викладеній у справі №607/14707/17 відповідно до якої практику ЄСПЛ не можна використовувати на шкоду правам та інтересам обвинуваченого;

- обвинувачений ОСОБА_7 не зловживає алкогольними напоями, працює по найму на проминку «7-й кілометр» та є єдиним годувальником у родині; має дружину та дочку;

- потерпілий та свідки по справі допитані, потерпілий наразі проходить службу в ЗСУ, письмові докази досліджені, відтак істинні вимоги публічного інтересу у даному випадку не переважають правила поваги до особистої свободи. Разом з тим, тримання під вартою осіб, які чекають судового рішення не має бути загальним правилом, але звільнення може ставитися у залежність від подання гарантії явки до суду на будь-якій його стадії та у разі необхідності явки на виконання вироку;

- відповідно до досудової доповіді органу пробації виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеженні волі;

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду від 27.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 направив на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000541 від 04.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що суд прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні є необхідність у продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

В той же час, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду з таких підстав.

Апеляційний суд не може безумовно виключити існування ризику переховування від суду, який обумовлений тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами захисту з приводу того, що невизнання обвинуваченим своєї вини жодним чином не свідчить проти нього та не підтверджує існування ризиків.

Колегія судді враховує ті обставини, що свідки та потерпілий вже допитані, приймає до уваги аргументи захисту відносно того, що потерпілий наразі проходить службу в ЗСУ.

При цьому, з огляду на фактичні обставини інкримінованого злочину, його тяжкість та вчинення у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправдним.

Однак, з огляду на зазначені вище обставини, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ відповідно до якої національні суди повинні з`ясувати чи є тримання під вартою під час судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу апеляційний суд вважає за можливе визначити альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до положень п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вирішуючи питання про розмір застави, апеляційний суд виходить з того, що приписи КПК Українита практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Водночас, апеляційний суд додатково зауважує на тому, що запобіжні заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення обвинуваченим будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, з огляду на фактичні обставини інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого, існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідною і достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Окрім того, оскаржуваною ухвалою суду від 27.09.2024 було встановлено строк дії запобіжного заходу до 26.11.2024.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 197 КПК України регламентовано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Відтак, з огляду на вказані обставини, строк дії запобіжного заходу слід визначити до 25.11.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2023 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.11.2023 без визначення застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 25.11.2024 включно.

Визначити заставу у якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 04.11.2024, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 строком до 25.11.2024 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт для виїзду за кордон;

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4