Справа №:755/2741/22
Провадження №: 1-кп/755/220/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, в режимі дистанційного судового провадження, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 і клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій у кримінальному провадженні №0000037 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки станиці Новолеушківської Павлоградського району Краснодарського краю РФ, громадянки України, документованої паспортом громадянина України за формою ID-картки НОМЕР_1 , виданим органом 8032 від 13.09.2021 року, зі слів є громадянкою РФ, з вищою освітою, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Суть питання, що вирішується.

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва на стадії судового розгляду перебуває дане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000037 від 10.03.2022 року, відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (справа №755/2741/22, провадження №1-кп/755/220/24).

Ухвалою суду від 23.07.2024 року в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою - задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 20 вересня 2024 року включно.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Враховуючи те, що до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в даному судовому засіданні суд поставив на обговорення учасників судового провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

1.Клопотання прокурора.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 подав суду письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою без визначення розміру застави, оскільки, на його думку, обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, отриманими за результатами проведення процесуальних, слідчих (розшукових) дій, а причетність обвинуваченої до вчинення злочину є вірогідною і достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, дані, що характеризують особу обвинуваченої не змінилися.

Крім того, згідно із статтею 199 КПК України, заявлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились у зв`язку з тим, що обвинувачена після звільнення з-під варти може переховуватися ( ОСОБА_3 обвинувачується у державній зраді на користь країни агресора та може звернутися по допомогу до прихильників РФ на території м.Києва чи України з метою виїзду на територію РФ. В судових засіданнях обвинувачена неодноразово повідомляла про бажання виїхати в РФ), вплинути на свідків, які ще не були допитані у судовому засіданні.

Також зазначив про внесення змін до законодавства, а саме до ч.4 ст.183 КПК України, та просив не визначати обвинуваченій розмір застави як альтернативний запобіжний захід, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме державній зраді.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченій протиправного діяння, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинуваченої ОСОБА_6 , тому просить суд з метою забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків та забезпечення розгляду кримінального провадження продовжити строк тримання її під вартою на шістдесят днів.

2. Позиція сторін щодо заявленого клопотання.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою, просив суд його задовольнити.

Проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки, на його думку, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з усним клопотанням про зміну обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки на його думку, прокурором у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтувано неможливість запобігання ризикам більш м`яким запобіжним заходом.

Враховуючи викладене, просив суд відмовити в клопотанні прокурора та змінити обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт, або зменшити розмір застави.

Обвинувачена ОСОБА_3 думку та клопотання свого захисника підтримала, просила суд його задовольнити та змінити їй запобіжний захід, а в задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст.331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надане клопотання прокурора, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченої під вартою, оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченої, ризик повторення чи продовження нею протиправної поведінки.

Так, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, який несе загрозу життєво важливим інтересам людини і громадянина, суспільства і держави, та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, раніше не судима, зі слів самої обвинуваченої, має також громадянство країни агресора.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченої винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також діючий на території України воєнний стан, дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченої наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику втечі обвинуваченої, суд зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинуваченої не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази в повному обсязі судом на даний час не досліджені.

Окремо щодо ризику впливу на свідків суд зазначає наступне.

У своєму клопотанні прокурор вказує на наявність, на його думку, ризику впливу обвинуваченої на свідків у даному кримінальному провадженні.

На думку суду, враховуючи, що заявлені сторонами свідки, явку яких було забезпечено судом усіма можливими засобами, допитані, вказаний ризик незаконного впливу на свідків на теперішній час відсутній.

Суд зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окремо щодо стану здоров`я обвинуваченої, суд зазначає наступне.

Суд також враховує при вирішенні даного питання, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_3 хвороби унеможливлюють перебування її під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинуваченої застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.

З матеріалів справи вбачається, що протягом судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачена скаржилася на поганий стан здоров`я. З урахуванням її пояснень судом було вжито відповідні заходи, передбачені чинним національним та міжнародним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я обвинуваченої та забезпечення їх належного медичного обстеження та лікування, про що суд постановляв відповідну ухвалу від 11.10.2022 року.

З відповіді на ухвалу суду, яка надійшла з філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області 19.10.2022 року, вбачається наступне.

ОСОБА_3 прибула до ДУ «Київський слідчий ізолятор» 19.03.2022 року. По прибутті до установи оглянута черговим медичним персоналом. За даними первинного огляду даних за гостру соматичну патологію не виявлено. Тілесних ушкоджень не виявлено.

13.10.2022 року обстежена лабораторно та консультована лікарем-терапевтом. Діагноз: на момент огляду даних за гостру терапевтичну патологію не виявлено.

17.10.2022 року консультована лікарем-гінекологом. Діагноз: постклімактеричний період.

Стан здоров`я ОСОБА_3 на даний час розцінюється як задовільний. За станом здоров`я може приймати участь в судових засіданнях без обмежень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких належним чином підтверджених даних про погіршення стану здоров`я обвинуваченої, ненадання їй необхідної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» і, як наслідок, зазначених нею у попередніх клопотаннях відповідних підстав для зміни запобіжного заходу.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до Положення про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.08.2020 №2724/5, серед іншого, здійснення відповідно до законодавства та в межах компетенції заходів щодо організації медичного забезпечення та контролю за станом здоров`я узятих під варту осіб - є основним завданням ЦОЗ ДКВС України, у структурі якого діють відокремлені структурні підрозділи - філії, до складу яких входять медичні частини, лікарняні заклади та фельдшерські пункти.

Організація надання екстреної, первинної, вторинної (спеціалізованої) та паліативної медичної допомоги узятим під варту особам, вивчення, оцінка і прогнозування показників їх стану здоров`я, взаємодія в межах компетенції з іншими закладами охорони здоров`я, а також органами і установами ДКВС України - є, серед іншого, функціями ЦОЗ ДКВС України.

ЦОЗ ДКВС України належить до сфери управління Міністерства юстиції України, його діяльність спрямовується і координується заступником Міністра юстиції України відповідно до розподілу обов`язків.

Щодо розумності строку тримання обвинуваченої під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи.

Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченої під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).

Однак суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, обсягом доказів, які підлягають дослідженню, введеним в Україні воєнним станом, обставинами справи тощо, поведінкою учасників судового провадження, тривалістю проведення призначеної судом за клопотанням прокурора експертизи.

Зокрема, у даній справі обвинувачена неодноразово змінювала захисників за договором, а також за її клопотанням судом неодноразово було постановлено ухвали про доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві призначити їй адвоката для здійснення захисту за призначенням, від яких вона в подальшому відмовлялась з різних підстав.

Враховуючи пояснення обвинуваченої та її захисників, а також те, що участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою, суд неодноразово задовольняв клопотання та призначав (замінював) захисників обвинуваченій.

З урахуванням обставин даної справи та пояснень обвинуваченої, суд констатує, що випадки неодноразової заміни обвинуваченою ОСОБА_3 захисників не ґрунтуються на відсутності ефективного захисту, а були зумовлені зловживанням обвинуваченою своїми правами з метою затягування розгляду справи, що негативно впливало на зусилля суду щодо належного відправлення правосуддя, адже призводило до появи значних перерв у судовому провадженні (кожен новий захисник клопотав про відкладення судового засідання з метою ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим суд вимушений був повторно погоджувати дати судових засідань з кожним новим захисником, що впливало на ефективність судового розгляду та розумні строки).

Враховуючи викладене, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 04.10.2023 року судом було залучено обвинуваченій для розгляду даного кримінального провадження адвоката/захисника для здійснення безперервного (незалежно від наявності інших захисників, в тому числі залучених на підставі договору) захисту за призначенням в порядку, передбаченому ст.49 КПК України, на стадії судового провадження, з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м.Києві.

Таке залучення захисника жодним чином не обмежує та не порушує право обвинуваченої на залучення інших обраних нею захисників, натомість покликане забезпечити ефективний захист обвинуваченої у кримінальному провадженні, обставини якого вимагають постійної участі захисника. Також, таке залучення захисника дозволить уникнути випадків затягування розгляду справи та порушення розумних строків її розгляду.

Суд наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачена у якій тримається під вартою.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Щодо права обвинуваченої на доступ до апеляційного суду та апеляційне оскарження кожного судового рішення суд зазначає наступне.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою суд враховує, що право обвинуваченої на доступ до апеляційного суду та апеляційне оскарження кожного судового рішення, у тому числі якими було продовжено строк тримання під вартою, було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та додатковим протоколом №7 до Конвенції.

Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», який набрав чинності 23.04.2022 року, внесено зміни до ч.4 ст.183 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

У частині 5 ст.182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Згідно з практикою ЄСПЛ об`єктивна тяжкість пред`явлених особі обвинувачень не може бути єдиною підставою для відмови звільнення особи під заставу, а «існування і збереження серйозних вказівок на винуватість особи» само по собі не виправдовує його «тривале утримання» під вартою, хоча, безумовно має значення при визначенні обґрунтованості тримання особи під вартою (рішення у справі «Томазі проти Франціїї» та інші).

Аналізуючи вимоги чинного національного та міжнародного законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні цього питання при застосуванні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , його підвищену суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан обвинуваченої, інші дані про її особу, міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї та малолітніх дітей, як того вимагають вимоги ч.4 ст.182 КПК України, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тривалість перебування обвинуваченої під вартою (понад 1 рік), відсутність у неї судимостей, суд приходить до висновку про можливість визначити обвинуваченій заставу, однак в розмірі, який перевищує триста і становить одна тисяча розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з міста Києва, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Саме такий розмір застави та зазначені вище обов`язки у разі її внесення, на думку суду, не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, що інкримінується обвинуваченій, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 та належний контроль з боку можливих заставодавців під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченою обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

Керуючись ст.ст.8-11, 17, 21-22, 26, 177-178, 181, 183, 206, 284, 331, 368-369, 372, 374, 576 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 - відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 16 листопада 2024 року включно.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_3 заставу в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 3028000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Роз`яснити, що ОСОБА_3 або заставодавець мають право у будь-який момент протягом строку дії ухвали внести заставу у вказаному розмірі у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м.Києва.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_3 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з міста Києва, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Встановити термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, - два місяці з моменту винесення ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій та захиснику, а також направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для негайного виконання.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 17-40 годині 19 вересня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1