УХВАЛА

16 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 180/2402/23

провадження № 51-4675ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 на вирок Марганецького міського суду Донецької області від 09 травня 2024 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року,

встановив:

ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу з доповненнями, зміст яких викладено іноземною мовою, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

За змістом приписів ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та порядок застосування визначається виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Частиною 1 ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

За таких обставин, під час оскарження до касаційного суду судового рішення, скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18).

Крім того, перевіривши касаційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Суд також зауважує, що згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Так, у касаційній скарзі засуджений узагальнено стверджує, що протокол проведення слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки, на переконання скаржника, він отриманий не в порядку передбаченому КПК. Однак касатор не зазначає, які приписи КПК порушено, як і не розкриває суть такого порушення.

Крім того, Суд зауважує, що касаційна скарга ОСОБА_4 містить вимогу про скасування, зокрема, вироку Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року. Водночас на обґрунтування вимог скарги у цій частині засуджений вказав про незгоду з оцінкою цим судом доказів, однак скаржник не зазначив у чому саме, на його думку, полягають зазначені порушення, допущені апеляційним судом під час перегляду вироку Марганецького міського суду Донецької області від 09 травня 2024 року стосовно ОСОБА_4 .

Також Суд звертає увагу засудженого, що в доповненнях до касаційної скарги він вказує про порушення приписів ст. 380 КПК, проте не конкретизував у чому полягало таке порушення з огляду на зміст приписів цієї статті та не обґрунтував доводів у цій частині.

Крім того, у доповненнях ОСОБА_4 стверджує про нездійснення допиту його свідків у суді першої інстанції, проте не зазначає чи заявляла сторона захисту в місцевому суді клопотання про допит таких свідків, яке суд безпідставно не задовольнив чи не розглянув.

Указані вище обставини не дають можливості Верховному Суду встановити позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення недоліків скарги, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3