ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002044 від 17.05.2024 року, за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 зі змінами, внесеними першим заступником керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, судимого, останній раз: вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2022 року за ч.4 ст. 185 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2024 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та призначено йому покарання:- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; - за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

ЄУНСС:727/6717/24

НП:11-кп/822/323/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.1 ст.357 ,ч.4 ст.185КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено обрану - у вигляді тримання під вартою,а строк відбування покарання обраховано з моменту його затримання, а саме з 26.06.2024 року.

Вирішено долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

На вказаний вирок районного суду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій ним апеляційній скарзі просить закрити кримінальне провадження за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з тим, що його діяння на даний час не підпадають під ознаки кримінального правопорушення.

У апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_8 зі змінами, внесеними першим заступником керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , апелянт просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.07.2024 р. змінити та скасувати засудження ОСОБА_6 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України і провадження у цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Також просить вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі.

Зазначає, що судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.4 ст.185 КК України, тобто за вчинення крадіжки майна в умовах воєнного стану у потерпілого ОСОБА_11 на суму 2679 гривень, що слід кваліфікувати як адміністративне правопорушення, передбачене ст.51 КУпАП, а не як кримінальне правопорушення, а тому є підстави для зміни вироку районного суду в частині засудження обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , в поданій ним апеляційній скарзі просив вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.07.2024 р. щодо ОСОБА_6 скасувати в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та в частині призначення покарання за цим законом і за сукупністю цього кримінального правопорушення з іншим на підставі ст.70 КК України. Також просив кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Зазначає, що 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024, яким декриміналізовано вчинення крадіжок на суму, меншу за 3028 грн., а тому, зважаючи на те, що ОСОБА_6 здійснив крадіжку грошових коштів у розмірі 2679грн., то кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Як було встановлено у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , 14.05.2024 приблизно о 17 годині, перебуваючи в парку «Жовтневому», по вул. Пилипа Орлика, 4, в м. Чернівці, поблизу центрального входу на дорозі знайшов банківську картку, емітентом якої є AT «А-Банк»» № НОМЕР_1 , яка була втрачена ОСОБА_11 та незаконно заволодів даною платіжною карткою, шляхом привласнення знайденого.

Не вчиняючи жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, ОСОБА_6 , покинув місце вчинення кримінального проступку.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02.10.1992, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 III від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 07.12.2000, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, банківська картка є офіційним документом.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 357 КК України - привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 14.05.2024 в період часу з 17 год. 33 хв. по 19 год. 02 хв., маючи у незаконному користуванні привласнену банківську карту (з безконтактною технологією проведення платежів), емітентом якої є AT «А-Банк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_11 , не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на останню для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, діючи умисно, повторно, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, використовуючи електронний чіп розрахунку за допомогою Mastercard Contactless, здійснив крадіжку грошових коштів із банківського рахунку АТ «A-Банк», належних ОСОБА_11 , на загальну суму 2679 грн., шляхом проведення ряду транзакцій із купівлі продуктів харчування та інших товарів через POS-термінал. Внаслідок вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.357 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційних скаргах.

Що стосується рішення суду першої інстанції про визнання винуватим ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, то колегія суддів вважає, що вирок в цій частині необхідно скасувати, а провадження закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, виходячи з такого.

Так, 09.08.2024р. набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким ст.51 КУпАП України викладено в новій редакції, відповідно до якої відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість викраденого чужого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а за ч.2 ст.51 КУпАП України - якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, з 09.08.2024р. таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з обвинувальним актом та як було встановлено районним судом й перевірено в апеляційній інстанції, загальна сума викраденого ОСОБА_6 майна становить 2679 грн, а тому вказані дії останнього підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до положень п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно зі ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Отже апеляційні скарги слід задовольнити, а вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України та призначення йому остаточного покарання за правилами, передбаченими у ст.70 КК України, скасувати.

Поряд з цим, зважаючи, що районним судом призначено ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі, то апеляційний суд вважає, що міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому слід скасувати.

При цьому, колегія суддів вважає, що у строк відбуття покарання у виді обмеження волі ОСОБА_6 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку одному дню позбавленню волі відповідає два дня обмеження волі.

Керуючись ст. 284, 404, 405, 407, 417, 418, 419, 479-2 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 зі змінами, внесеними першим заступником керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині визнання його винуватим за ч.4 ст.185 КК України та в частині призначення йому остаточного покарання за правилами, передбаченими у ст.70 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня прибуття і постановлення його на облік у виправному центрі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, а саме з 26.06.2024р. по 24.09.2024р., у строк відбуття покарання з розрахунку одному дню позбавленню волі відповідає два дня обмеження волі.

У решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - у той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3