Справа № 495/7120/24
№ провадження 1-кс/495/2443/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 20.11.2024 року надійшло клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001036 від 20.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України (протокол автоматичного визначення слідчого судді від 20.11.2024).

Так на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 30.10.2024 по справі 11-сс/813/1696/24 апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу слідчого Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2024 року, якою накладено арешт в кримінальному провадженні N?0001092 від 20.07.2024 року на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно, перелік якого міститься в клопотанні скасовано. Призначено новий розгляд клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене 20.07.2024 року під час проведення огляду місця події в кримінальному провадженні N?0001092, в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

Встановлено, що 20.07.2024 о 13:15 год. 500 метрів від Державного кордону України знак 062102 який знаходиться в Одеській області Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, невстановлені особи організували незаконне переправлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 через державний кордон України.

В подальшому, в ході проведення досудового розслідування 20.07.2024 року в період часу з 16:13 до 16:24 годин було проведено огляд місця події, а саме відкритої ділянки місцевості, що являє собою частину ґрунтової дороги, що розташована вздвож лісополоси біля поля, яка розташована за координатами 46.367675, 29.901733. На вказаній ділянці місцевості знаходився автомобіль марки ВАЗ 2101 бежевого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , який було вилучено з місця події, біля якого знаходився громадянин ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пояснив, що мав підвезти людей до кордону, також біля вказаного автомобілю знаходились громадяни ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які пояснили, що мали на меті перетнути державний кордон України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що мав на меті перетнути державний кордон України та 20.07.2024 року о 04:00 годин він разом з іншим чоловіком на автомобілі ВАЗ 2101 білого кольору, за кермом якого був інший чоловік направились в сторону державного кордону України, однак їх було затримано.

В подальшому ОСОБА_5 добровільно надав для проведення огляду свої мобільні телефони, а саме: мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13» блакитного кольору в рожевому силіконовому чохлі ІМЕІ1: НОМЕР_3 ІМЕІ2: НОМЕР_4 та мобільний телефон марки марки Pixel 4XL білого кольору в силіконовому прозорому чохлі ІМЕІ: НОМЕР_5 з сім-картою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 .

Після проведення огляду, вищевказані мобільні пристрої було вилучено та запаковано до сейф-пакету № PSP 1253526.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно, має суттєве значення для проведення подальшого об`єктивного, повного та неупередженого досудового розслідування, з метою збереження речових доказів та забезпечення цивільного позову слідчий просив клопотання задовольнити.

Позиції сторін.

В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву за вхідним 33575/24-Вх від 25.11.2024 у якій просив клопотання розглядати у його відсутність.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 просив у задоволенні клопотання відмовити, наголосив, що станом на 25.11.2024 відсутня потреба у задоволенні клопотання шляхом накладення арешту.

Мотивація суду.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні №0001036 від 20.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, тобто незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, а саме: є достатні підстави вважати, що предмети, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом здійснюється досудове розслідування за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з наданих до матеріалів клопотання документів мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13» блакитного кольору в рожевому силіконовому чохлі ІМЕІ1: НОМЕР_3 ІМЕІ2: НОМЕР_4 та мобільний телефон марки марки Pixel 4XL білого кольору в силіконовому прозорому чохлі ІМЕІ: НОМЕР_5 з сім-картою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 були оглянуті 20.07.2024 , про що складено відповідний протокол огляду (а.с. 10-14). Відповідно до протоколу роз`яснення положень ст. 30 Конституції України вказані мобільні телефони перебувають у власності ОСОБА_5 .

Разом з тим, власнику майна, щодо якого розглядається клопотання про накладення арешту підозру в рамках досудового розслідування не пред`явлення, ОСОБА_5 не набув жодного іншого процесуального статусу у кримінальному провадженні №0001092 від 20.07.2024.

В ході судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що позиція слідчого щодо необхідності збереження майна у якості речового доказу в рамках досудового розслідування, що здійснюється за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України не підтверджена належними доказами.

Так, статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

В ході дослідження клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено мету накладення арешту. В ході розгляду питання про накладення арешту на майно, не встановлено з якою саме метою необхідно накласти арешт на телефони, не обґрунтовано вірогідність їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, не надано належного обґрунтування в частині співвідношення телефонів як речових доказів у кримінальному провадженні за фактом правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зазначено, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд та процесуальною гарантією доступу до суду. Виходячи зі змісту цієї статті справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. В клопотанні слідчим зазначено, що необхідно накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Враховуючи те, що орган досудового розслідування у розумінні ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а також не надав оцінку правовим підставам арешту майна на майно, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Частиною 3 статті 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 98, 132, 170, 171, 172, 173 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001092 від 20.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1