Справа № 182/7344/23
Провадження № 1-кп/0182/787/2024
У Х В А Л А

Іменем України

13.06.2024 року м. Нікополь

Колегія Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001314 від 26.10.2024 року стосовно ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією п.13 ч.2 ст.115 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , в режимі відеоконференції, -

В С Т А Н О В И Л А:

Колегією суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за №0001314 від 26.10.2024 року стосовно ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією п.13 ч.2 ст.115 КК України. Стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 червня 2024 року. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк не більше двох місяців, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, оскільки у разі доведеності його вини йому може бути призначено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або у вигляді довічного позбавлення волі. Крім того, останній може незаконно впливати на потерпілу і свідків з якими особисто знайомий.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати домашній арешт за місцем постійного мешкання його і матері. Обвинувачений повідомив, що він має ряд хронічних захворювань, але в умовах УВП не отримує необхідне лікування від туберкульозу, гепатиту в гострій стадії і його не доставляють в судові засідання, а в режимі відеоконференції він не чує через глухоту, яка розвивається у нього відповідно до діагнозу і не може повноцінно приймати участь у судових засіданнях.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання обвинуваченого і захисника і також просила зміни запобіжний захід стосовно її сина ОСОБА_5 . Вона зможе утримувати його матеріально, а з урахуванням їх відносин в родині вона гарантує його належну процесуальну поведінку. З двох синів агресивну поведінку мав менший, який застосовував фізичне насилля по відношенню як до неї так і до покійного чоловіка. До того ж надала суду медичну довідку про стан здоров`я обвинуваченого.

Колегія суддів, заслухавши клопотання сторони захисту, доводи прокурора, дослідивши наявні матеріали провадження, вважає, що клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даній стадії судового розгляду підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні, хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та ризику переховування, який об`єктивно може існувати, враховуючи тяжкість висунутого йому обвинувачення. Однак, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. З урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, але в останнього є мати, яка хоча і є потерпілою у провадженні, особисто виявила бажання утримувати його і поручилася за його процесуальну поведінку. До того ж, свідки і потерпіла у кримінальному провадженні, не були очевидцями злочину, що виключає появу нових ризиків з боку обвинуваченого.

Слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_9 проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Ризик переховування обвинуваченого від суду формально існує, враховуючи тяжкість покарання, але обвинувачений має постійне місце реєстрації і проживання, за яким мешкатиме разом з матір`ю, яка є особою пенсійного віку і, яка має можливість і бажання утримувати його. Крім того, відповідно до медичної довідки, виданої Дніпропетровською спеціалізованою туберкульозною лікарнею № 89 , ОСОБА_5 має ряд хронічних захворювань. Зокрема активну фазу гепатиту «С», початкові прояви сенсоневральної приглухуватості і стан його є відносно задовільним. На даний час він знаходиться на паліативному лікуванні.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1, ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд приймає до уваги те, що обвинувачений має відносно задовільний стан здоров`я і доставка його до приміщення суду в розумні строки є неможливою. Стороною захисту надано документи, які свідчать що обвинувачений буде забезпечений постійним місцем проживання, має місце реєстрації.

Суд бере до уваги ту обставину, що перебування обвинуваченого під вартою і неможливість його вчасної доставки до зали суду, унеможливлює розгляд зазначеного кримінального провадження у розумні строки. Крім того, слід врахувати наявність військового стану в країні, що ще більше гарантуватиме контроль процесуальної поведінки стосовно обвинуваченого з боку правоохоронних органів. За таких обставин інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, звільнивши його з-під варти.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1. Не відлучатися в період часу з 19.00 год. до 07.00 год. наступної доби з місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.

3. Повідомляти суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.

4. Здати у відповідні органи влади документи, що посвідчують особу і дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 13 серпня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року з під варти.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для відома до ДУ «Дніпровська Виправна Колонія (№ 89)» та для виконання до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для контролю і прокурору для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 12.30 год. 14.06.2024 р.

Головуючого судді: ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2