КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5468/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власниці майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власниці майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 рокузадоволено клопотання начальника відділення №1 СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001818 від 07.06.2024 року та накладено арешт на вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у розмірі 4 800 доларів США, зокрема 48 купюр номіналом 100 доларів США (PK35173843H, PG29866657B, PF85773720K, PF85773740K, PF85773719K, PB54456924M, LL29813099G, PF85773741K, LB67174000H, PB78136954M, PK35173852H, PF85773774K, PP57438875H, LB48876426F, PF55156748G, LB48876420F, PE08085078D, LF62770025A, MB77681708W, LB71552353E, KK07433663, KG19246303B, KB27018435I, KB56924568E, HE09190308A, HB92059835G, HK771075470D, FL87680663A, HE58395329C, HB28140083G, KK58771454C, KK68392456C, HF24120504C, BL15080813E, KD04527792B, KB94978980P, KB83185133C, KB55392971B, HL20811255G, HA50361167A, KF18473385A, HL97541373D, PK35173839H, PB54456920M, PB54456921M, PB54456922M, PB54456923M, PF57438701H).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власниці майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання слідчого.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що клопотання про накладення арешту на гроші ОСОБА_6 , котра є третьою особою, що не причетна до вчинення розслідуваного злочину, було подане неналежним суб`єктом- слідчим, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, звертатись до суду із клопотанням про арешт майна третьої особи має право лише прокурор.

Апелянт зазначає, що слідчий не виконав вимогу п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, адже не послався на жоден доказ, який би вказував на дотичність вилучених грошових коштів ОСОБА_6 до кримінального провадження, а лише висловив голослівне твердження, що грошові кошти сховав у її оселі син, про що мав би навести якесь обґрунтування.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що в ухвалі слідчого судді від 14.06.2024 про дозвіл на обшук, не містилось жодних посилань або міркувань, за яким критерієм особа, що проводитиме обшук, має відмежовувати, в разі виявлення коштів, викрадені у ОСОБА_11 грошові кошти із усієї суми грошових коштів, якими володіють батьки підозрюваного.

В ході проведеного обшуку були вилучені гроші у доларах США, добровільно видані її власницею ОСОБА_6 , котра заперечувала проти походження вилученого від підозрюваного, котрий за адресою проведеного обшуку не проживав.

Крім того, апелянт зауважує на тому, що в матеріалах досудового розслідування є доказова інформація, що ставить під сумнів версію про належність вилучених у ОСОБА_6 грошей до викрадених у потерпілої ОСОБА_11 , оскільки заявлена потерпілою сума викрадених грошей у доларах дорівнює 14 300 доларів США, а загальна сума вилучених коштів складає 16345 доларів США, тобто із вилучених коштів принаймні 2045 доларів США є зайвими, тобто не можуть бути викраденими у ОСОБА_11 .

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_12 повідомив, що передав ОСОБА_13 долю останнього у розмірі 2200 доларів США, що не корелюється із сумою вилучених у матері ОСОБА_6 4800 доларів, переважаючи на 2600 доларів США.

Разом з цим, апелянт зазначає, що об`єктивних доказів проти ОСОБА_14 ще менше, ніж відносно ОСОБА_13 і для реалізації свого злочинного задуму ОСОБА_12 об`єктивно мав можливість не ставити їх до відома і, відповідно, не ділитись викраденим.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власниці майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власниці майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що у провадженні Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0001818 від 07.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 06.06.2024 приблизно о 10 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлена особа чоловічої статі таємно в умовах воєнного стану, шляхом підбору ключа, проникла до приміщення вказаної квартири, звідти таємно здійснила крадіжку грошових коштів у розмірі 14 300 доларів США, 27 000 грн. та іншого майна, що належить ОСОБА_11 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою

14 червня 2024 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 К України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_15 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а саме грошових коштів, які були викрадені у ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши одночасно заставу у розмірі 50 розмірів прожитковго мінімуму працездатних осіб, що становить 151 400 грн.

13.07.2024 року в період часу з 09 год. 58 хв. до 10 год. 46 хв. було проведено невідкладний обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ОСОБА_6 добровільно надала грошові кошти у сумі 4 800 доларів США, зокрема 48 купюр номіналом 100 доларів США (PK35173843H, PG29866657B, PF85773720K, PF85773740K, PF85773719K, PB54456924M, LL29813099G, PF85773741K, LB67174000H, PB78136954M, PK35173852H, PF85773774K, PP57438875H, LB48876426F, PF55156748G, LB48876420F, PE08085078D, LF62770025A, MB77681708W, LB71552353E, KK07433663, KG19246303B, KB27018435I, KB56924568E, HE09190308A, HB92059835G, HK771075470D, FL87680663A, HE58395329C, HB28140083G, KK58771454C, KK68392456C, HF24120504C, BL15080813E, KD04527792B, KB94978980P, KB83185133C, KB55392971B, HL20811255G, HA50361167A, KF18473385A, HL97541373D, PK35173839H, PB54456920M, PB54456921M, PB54456922M, PB54456923M, PF57438701H).

Постановою від 15.07.2024 року начальника відділу №1 СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001818 від 07.06.2024 р.

16.07.2024 начальник відділення №1 СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001818 від 07.06.2024 року, зазначивши, що метою такого заходу кримінального провадження є збереження речових доказів.

30.07.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у розмірі 4 800 доларів США, зокрема 48 купюр номіналом 100 доларів США (PK35173843H, PG29866657B, PF85773720K, PF85773740K, PF85773719K, PB54456924M, LL29813099G, PF85773741K, LB67174000H, PB78136954M, PK35173852H, PF85773774K, PP57438875H, LB48876426F, PF55156748G, LB48876420F, PE08085078D, LF62770025A, MB77681708W, LB71552353E, KK07433663, KG19246303B, KB27018435I, KB56924568E, HE09190308A, HB92059835G, HK771075470D, FL87680663A, HE58395329C, HB28140083G, KK58771454C, KK68392456C, HF24120504C, BL15080813E, KD04527792B, KB94978980P, KB83185133C, KB55392971B, HL20811255G, HA50361167A, KF18473385A, HL97541373D, PK35173839H, PB54456920M, PB54456921M, PB54456922M, PB54456923M, PF57438701H).

Приймаючи таке рішення, вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що вони містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що майно, вилучене під час проведення обшуку, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій чи набуто кримінально протиправним шляхом, а відтак можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обставини кримінального провадження № 0001818 від 07.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом відповідно до постанови начальника відділення №1 СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 від 15.07.2024 /а.с. 64-65/, в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного клопотання слідчого та накладення арешту на вище вказане майно.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про те, що клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом у порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України, згідно якої виключне право на звернення надається прокурору є передчасними та суперечать вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, відповідно до якої з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

В даному випадку клопотання про арешт майна подано слідчим за погодженням з прокурором, тобто з дотримання глави 17 КПК України про арешт майна.

Твердження апелянта, що слідчий не виконав вимогу п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, адже не послався на жоден доказ, який би вказував на дотичність вилучених грошових коштів ОСОБА_6 до кримінального провадження, а лише висловив голослівне твердження, що грошові кошти сховав у її оселі син, про що мав би навести якесь обґрунтування, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Щодо посилання апелянта на те, що в ухвалі слідчого судді від 14.06.2024 про дозвіл на обшук, не містилось жодних посилань або міркувань, за яким критерієм особа, що проводитиме обшук, має відмежовувати, в разі виявлення коштів, викрадені у ОСОБА_11 грошові кошти із усієї суми грошових коштів, колегія суддів не бере до уваги, так як вищевказана ухвала не є предметом даного апеляційного розгляду.

Крім того, доводи апелянта, що грошові кошти належать ОСОБА_6 , оскільки заявлена потерпілою сума викрадених грошей у доларах дорівнює 14 300 доларів США, а загальна сума вилучених коштів складає 16345 доларів США, тобто із вилучених коштів принаймні 2045 доларів США є зайвими, тобто не можуть бути викраденими у ОСОБА_11 , мають бути перевірені органом досудового розслідування під час подальшого досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власниці майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4