Справа № 151/496/24
Провадження №11-кп/801/1236/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 16.09.2024 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 26.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою повною загальною освітою, неодруженого, раніше судимого:

- 22 лютого 2018 року вироком Томашпільського районного суду Вінницької області за ст. 395, ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, звільненого 28 грудня 2021 року по відбуттю покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

захисника : ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 16.09.2024 року, просив призначити йому більш м`яке покарання не повязане з позбавленням волі, повністю визнав свою вину та в подальшому зобов`язується продовжити службу в лавах ЗСУ.

Вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 16.09.2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання час перебування під вартою у якості запобіжного заходу, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 24 червня 2024 року по день набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця - оператора другого піхотного відділення другого піхотного взводу другої піхотної роти взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, близько 08 години 28 вересня 2023 року самовільно залишив розташування 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 по 01.05.2024, до моменту встановлення йому адміністративного нагляду згідно постанови Ананьївського районного суду Одеської області від 01.05.2024, чим фактично припинено вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 ,який просив задоволити апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , який підтримав думку свого підзахисного, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу винного, те, що він раніше судимий, негативно характеризується за місцем проходження служби, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин , які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.5 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.5 ст.407 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 мінімально допустимий строк кримінального покарання, визначений санкцією кримінального закону, яке, на переконання апеляційного суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, а також принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 16.09.2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.5 ст. 407 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення

Відповідно до ч. 4ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4