ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2025/24 Справа № 214/2840/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеокнференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 червня 2024 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховані всі обставини справи, особу обвинуваченого та наявність соціальних ризиків. Суд формально підійшов до оцінки ризиків, перерахованих в клопотанні слідчого, не звернув увагу на відсутність конкретних доказів дійсного існування того чи іншого ризику. Вказує, що ОСОБА_8 визнає вину, активно сприяв розкриттю злочину, надає усі свідчення та не мав наміру переховуватись. Більш того, після вчинення злочину, ОСОБА_8 не покинув місце, а залишився та спілкувався із потерпілим. Крім того, раніше не судимий, в розшуку не перебував, а тому підстав якіб могли вказувати на ухилення ОСОБА_9 не вбачається.

Також судом не враховано наявність постійного місця проживання ОСОБА_9 у м. Кривий Ріг, що вказує на міцність соціальних зв`язків. Крім того, останній має двох неповнолітніх дітей 2013 та 2022 року народження та є військовослужбовцем.

Звертає увагу, що матір ОСОБА_8 надала заяву, що не заперечує про відбування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у неї в квартирі, власником якої вона є.

Вказує, що у зв`язку із обмеженнями перетину кордону у період воєнного стану, виключається можливість переховування ОСОБА_8 від суду.

Слідчим не надано жодного доказу, що ОСОБА_9 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_8 затримано 20.02.2024 на підставі п.2 ч.1 ст.208 КПК України, а саме: безпосередньо після вчинення злочину за зверненням потерпілого, та за сукупності очевидних ознак, що вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

20.02.2024 ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Разом з цим, судом першої інстанції зазначено, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, необхідне для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання чи схиляння їх до зміни даних ними показань на стадії досудового розслідування, оскільки останні судом не допитувалися.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків. Разом з цим, перебування дітей на утриманні ОСОБА_8 не слугувало тією обставиною, яка запобігла до вчинення ним протиправних діянь.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, отже в даному випадку, наявна ймовірність вчинення ОСОБА_8 дій, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків не заслуговують на увагу.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді