У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000590 від 19.07.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період, на час вчинення злочину проходив службу на посаді солдата резерву 4 взводу резерву солдатського складу 1 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», судимого

14.04.2011 року Орджонікідзевським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 119 КК України до 5 років обмеження волі;

20.11.2012 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 5 років обмеження волі, звільнення 10.06.2014 року на підставі Закону України «Про амністію»

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність в чому обґрунтована наступним.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000590 від 19.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець ОСОБА_6 , призваний під час мобілізації, перебуваючи на посаді солдата резерву 4 взводу резерву солдатського складу 1 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 ,реалізуючи свій злочинний умисел, в умовах воєнного стану в порушення вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового ухилення від неї, 16.06.2024 року, у період часу з 08 по 21 години, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, таким чином перебував за межами військової частини понад три доби, в умовах воєнного стану, та 24.06.2024 року самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , чим кримінальне правопорушення було припинено.

18.10.2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема відомостями, які містяться в протоколах допиту свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 21.09.2024 року, акті та в матеріалах службового розслідування, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Зважаючи на це, оскільки існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити з мотивів, наведених у ньому.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання та просила застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та просив застосувати щодо нього більш м`який, аніж тримання під вартою, запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000590 відповідає вимогам статті 184 КПК України.

В судовому засіданні було підтверджено надання стороні захисту копії клопотання та доданих до нього матеріалів, що убачається із змісту поданого до суду клопотання.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що ТУ ДБР, розташованим в м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000590 від 19.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (а.с.8).

18.10.2024 року слідчий ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором ОСОБА_3 , повідомив ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану (а.с.83-88).

Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя вважає, що в матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. Констатуючи це, суд виходить з того, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Така позиція узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», в яких наголошено на тому, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об?єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не є предметом розгляду слідчим суддею на даній стадії.

Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 і 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинене.

Стороною обвинувачення також доведено, що ОСОБА_6 може як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилення їх у будь-який спосіб до зміни показань або до відмови від давання показань.

Зважаючи на нехтування підозрюваним ОСОБА_6 вимогами чинного законодавства України, а саме порушення ним вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що останній може перешкодити кримінальному провадженні іншим чином, зокрема шляхом неявки до органу досудового розслідування та суду, а також шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність його соціальних зв`язків у місці проживання, його майновий стан, а також те, що ОСОБА_6 раніше засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень, покарання за які відбув, та наразі, як вбачається із вимоги про судимість УІАП ГУНП в Полтавській області (а.с.60-61), притягується до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.2 ст.345, ч.4 ст.185 КК України (обвинувальні акти направлено до суду).

Слідчий суддя враховує також репутацію підозрюваного, зокрема службову характеристику, видану командиром військової частини НОМЕР_1 на ОСОБА_6 (а.с.32), з якої слідує, що за період проходження військової служби останній зарекомендував та проявив себе негативно, як безвідповідальний військовослужбовець. Легко піддається сторонньому негативному впливу, не спокійний, конфліктний, з низькими моральними якостями.

Беручи до уваги сукупність наведених вище фактів, слідчий суддя приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним відповідних процесуальних обов`язків і не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним ризикам.

Крім того, частиною 8 статті 176 КПК України імперативно визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, положеннями ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, який обчислювати з 15 год 22 хв 18 жовтня 2024 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 16 грудня 2024 року, 15 год 22 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2024 року о 10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1