Номер провадження: 11-кп/813/2218/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.08.2024 року, щодо,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магдебург, Федеративна Республіка Німеччина, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08.08.2006 року Алчевськимміським судом Луганської області за ч.1 ст.187 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.104 КК України звільненого від відбування покарання, із випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

-06.03.2007 року Алчевськимміським судом Луганської області за ч.2 ст.187, ст. 71 КК України до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-13.01.2020 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.1 ст.121 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі

-20.03.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.4 ст.27, ч.5 ст.27, ч.2 ст.263-1, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановив:

Оскарженою ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2023 року.

Обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції послався на фактичні обставини скоєного за яке особа відбуває покарання, дані про поведінку ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, а також на дані, що характеризують його особу в цілому, та зазначив про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 на теперішній час.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування апеляційної скарги, захисник зазначає наступне:

- суд першої інстанції не в повній мірі та поверхнево дав оцінку матеріалам справи;

- суд не врахував недопущення засудженим протягом року порушень установленого порядку відбування покарань або дострокове зняття раніше накладеного стягнення, після чого минуло не менше 6-ти місяців;

- суд не врахував відмову засудженого від негативних зв`язків із кримінальним оточенням та впливу злочинної моралі;

- суд не врахував соціальне оточення засудженого, сімейний стан та родинні зв`язки, наявність батьків пенсійного віку.

Також в апеляційній скарзі захисник зазначає, що сукупність даних, які характеризують особу засудженого, ставлення до праці, соціальна спрямованість, наявність заохочень, вказують на те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення, а тому має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений Київським районним судом м. Одеси від 20.03.2023 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.4 ст.27, ч.5 ст.27, ч.2 ст.263-1 КК України, до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На час розгляду клопотання засудженого в суді першої інстанції останній відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п.

Також елементами сумлінного ставлення до праці є: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Таким чином, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.

Частиною 1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, характеристику на засудженого та матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, з огляду на таке.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що навіть з урахуванням наявності стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, засуджений за період відбування покарання мав лише два заохочення, одне з яких після винесення ухвали місцевим судом, на противагу 4 стягненням, що свідчить про те, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання за вчинення умисних тяжких злочинів перестає бути доцільним, з урахуванням того, що останній раніше неодноразово судимий.

Колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

З характеристики на засудженого вбачається, що засуджений під час знаходження в місцях позбавлення волі мав 4 стягнення та мав лише 2 заохочення, одне з яких після постановлення рішення місцевим судом.

Колегія суддів звертає увагу, що виправлення засудженій особі слід робити не лише за період, який безпосередньо передує моменту, коли строк покарання добігає кінця, після чого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні впродовж значної частини цього строку.

З урахування обставин справи та даних про особу засудженого, докази які містяться в матеріалах судової справи, не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.08.2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4