Справа № 621/1556/24
Провадження № 1-кп/621/207/24
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заявили клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не заперечувала проти задоволення заявленого клопотання.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник так само не заперечували проти задоволення заявленого клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,за наступних обставин.Так, 16.11.2020 близько 16 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем "MAZDA626", р.н. НОМЕР_1 із вимкненим світлом фар, рухався в межах смуги свого руху по вул. Балаклійське шосе в с. Лиман Чугуївського району Харківської області від с. Задонецьке в напрямку с. Слобожанське. Проїжджа частина являла собою горизонтальну ділянку, сухий асфальтобетон, шириною 5,8 м., призначена для двох напрямків руху, до якої з обох боків примикають узбіччя. Попереду нього у попутному йому напрямку, в межах своєї смуги руху рухалися невстановлений автомобіль карети швидкої допомоги та автомобіль "Vokswagen Golf', р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 ..В цей час, водій ОСОБА_6 , з метою здійснення маневру обгону невстановленого автомобілю карети швидкої допомоги, рухаючись зі швидкістю не менше 100 км/год., виїхав на зустрічну смугу руху та після здійснення вказаного маневру почав повертатись на свою смугу руху, де на перехресті вул. Балаклійське шосе та вул. О.Матросова в с. Лиман Чугуївського району Харківської області побачив стоячий автомобіль "Vokswagen Golf, р.н. НОМЕР_2 із увімкненим лівим покажчиком повороту. Під час руху, ОСОБА_6 діючи необережно, не враховувавши дорожню обстановку, рухаючись по центру дорожньої частини АДРЕСА_1 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з автомобілем "MAZDA626", р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 від чого автомобіль Vokswagen Golf скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка стояла на правому узбіччі. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта №12-14/226-Зм/20 від 23.11.2020, спричинено закритий перелом кісток правої гомілки в нижній третині, що відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я, характерне для даного виду травми та її тяжкості (згідно п.2.2.1. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, де вказано:

-10.1 "перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху";

-12.1 " під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".

Порушення п.п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , згідно висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-24/8045-ІТ від 08.04.2024, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку настанням даної дорожньо-транспортної події.

Станом на 16.11.2020, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України віднесено законом України про кримінальну відповідальність до нетяжкого злочину.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який віднесено законом України про кримінальну відповідальність до категорії нетяжкого злочину. Визначений у ст. 49 КК України строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності сплив, підстав для зупинення чи переривання перебігу строку давності стороною обвинувачення не надані та судом не встановлено.

За змістом ст.ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В ухвалі Верховного Суду від 14.09.2020 в справі №493/1843/16-к зроблено такий висновок: «Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5ст. 49 КК України.

Аналогічні висновки, зокрема, містяться в ухвалах Верховного Суду від 16.12.2019 в справі №754/10717/17, від 30.03.2020 у справі №635/5683/18, постановах Верховного Суду від 20.03.2018 в справі №463/5277/16-к, від 19.11.2019 в справі №345/2618/16-к, від 20.10.2020 у справі 204/4728/15-к, від 11.11.2020 в справі №455/229/17.

Таким чином, суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

В судовому засіданні суд роз`яснив ОСОБА_6 підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Обвинувачений ОСОБА_6 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності з нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження стосовно нього з цих підстав.

Статтями 284-288 КПК України, не передбачено обов`язку надання обвинуваченим письмової згоди на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження по справі.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності до винесення остаточного рішення по справі буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

З огляду на викладене, враховуючи обмеження строків строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила кримінальне правопорушення, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують благополучне закінчення строків давності за раніше вчинене кримінального правопорушення, приймаючи до уваги прохання обвинуваченого звільнити його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, суд вважає, що клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України та закриття кримінального провадження стосовно нього у зв`язку із закінченням строків давності, підлягає задоволенню.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлений позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 129 КПК України, яка регулює вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Таким чином, за змістом ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про вказане наголошено у правовому висновку Верховного Суду (постанова від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к (провадження № 51-7731км18)).

Таким чином, враховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 закривається судом у зв`язку із закінчення строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід залишити без розгляду.

В той же час, суд роз`яснює потерпілій її право звернутись з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення в порядку цивільного судочинства на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, а саме витрати на проведення експертизи слід стягнути з ОСОБА_6 враховуючи правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 по справі № 930/497/23; провадження № 51-4798км23).

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 286, 288, 314, 369-371 КПК України, ст. ст. 44, 49 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 від 17.11.2020 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/121-24/8045-ІТ від 08.04.2024 в сумі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) 56 коп.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18.11.2020 скасувати після набрання ухвалою суду законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- автомобіль "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 повернути власнику;

- автомобіль "MAZDA 626", реєстраційний номер НОМЕР_1 , володільцем якого на підставі довіреності є ОСОБА_6 повернути власнику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_1