Єдиний унікальний номер справи 333/4205/24
Номер провадження 1-кп/333/662/24
УХВАЛА

іменем України

про продовження строку запобіжного заходу

17 липня 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника адвокатаОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, в залі суду в м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0000376 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 12 березня 2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який не має на утриманні малолітніх або не повнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

1) 06.02.2008 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

2) 05.12.2007 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

3) 02.06.2008 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців, на підставі ст. 71 КК України до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2018 приєднано та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 7 місяців. 18.08.2010 року звільнився умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 2 місяці 1 день;

4) 09.11.2011 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2008 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

5) 21.11.2013 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190, ст. 356, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вчиненого шляхом часткового складання призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

6) 04.02.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 16.03.2016 року по відбуттю строку покарання;

7) 10.06.2016 Комунарським районним судом м. Запоріжжя зат ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. Вирок набрав законної чинності 12.07.2016 року;

8) 29.11.2016 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 71, п. 3 ч. 1 ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання призначеного за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2016 року призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та 6 місяців, звільнений 16.10.2017 з Оріхівської виправної колонії Запорізької області №88 року по відбуттю строку покарання;

9) 07.09.2021 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

10) 22.06.2022 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 07.09.2021 та остаточно призначено 1 рік 2 місяці позбавлення волі, звільнений 23.12.2022 з Маневицької виправної колонії №42 по відбуттю строку покарання;

11) 23.03.2023 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 місяць, звільнений 13.07.2023 із ДУ Запорізького слідчого ізолятору по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 надано письмове клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Прокурор вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні різнорідних кримінальних правопорушень, найтяжче відноситься до тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, офіційно не працевлаштований, сім`ї не має, неодноразово судимий, а також наявність вищевказаних ризиків та обставин, які свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував просив обрати інший запобіжний захід, вказав, що буде виконувати обов`язки покладені судом у разі заміни запобіжного захисту.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_4 просив замінити запобіжний захід на такий, який не пов`язанний з позбавленням волі. Вказав, що прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, також зазначив, що обвинувачений має стійкі зв`язки проживає разом з співмешканкою та виховує її сина.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання прокурора та матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006 року) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні різнорідних злочинів найтяжче з яких віднесено до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

На теперішній час продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не встав, а тому у суду є підстави вважати, що наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, суд вважає його таким, що продовжує існувати, оскільки судовий розгляд перебуває на початковому етапі, а відтак ОСОБА_4 у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на свідків та потерпілих, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_4 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність трьох ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_4 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу то суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є надзвичайно вагомим, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу. Крім того, суд наголошує на тому, що обставини, на якій посилилася сторона захисту як на підстави зміни запобіжного заходу, вже були дослідженні слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 та на теперішній час не змінилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити до двох місяців, а саме по 14 вересня 2024 року (включно).

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України одночасно визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Л ОСОБА_7 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 60 560 гривень /шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень нуль-нуль копійок/.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Обвинувачений Л ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави у розмірі 60 560 гривень, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_9 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, та суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та учасникам судового провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 17 липня 2024 року о 16 год 50 хв.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1