Єдиний унікальний номер 243/6179/24
Провадження номер 1-кп/243/857/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000237 від 12 січня 2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)27.12.2012 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2, 70 ч.1, 71, 72 ч.3 КК України, до 6 років позбавлення волі, звільнений 02.07.2014 згідно Закону України Про амністію;

2)11.04.2016 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.309 ч.2 КК України, до 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.02.2019 умовно-достроково, не відбутий термін 8 місяців 17 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.263 ч.1, 306 ч.1, 307 ч.2, 307 ч.3 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.263 ч.1, 307 ч.3 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, не працюючого, який має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.309 ч.2, 307 ч.3 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , уродженки м.Поти, Грузія, громадянки України, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , та проживає за адресою: АДРЕСА_8 , раніше судимої:

1)12.02.2001 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 229-6 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном 2 роки, штраф 200 гривень;

2)11.12.2006 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.307 ч.2 КК України, до 5 років позбавлення волі;

3)29.08.2007 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.311 ч.2, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 25.05.2011 звільнена умовно-достроково, не відбутий термін 1 рік 11 місяців;

4)10.07.2012 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст 307 ч.2, 309 ч.2, 311 ч.2, 70, 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянки України, не працюючої, розлученої, раніше не судимої в силу ст.89 КК України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , та проживає за адресою: АДРЕСА_9 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.309 ч.2, 307 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.306 ч.1, 263 ч.1, 307 ч.2, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 263 ч.1, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.309 ч.2, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.309 ч.2, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 строком на 2 місяці, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що кожен з них може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім того, прокурором подане клопотання про продовження строку покладених обов`язків на обвинувачену ОСОБА_12 , що обґрунтоване продовженням існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_11 при вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду, захисник просила визначити менший розмір застави.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 при вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 при вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_13 при вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_12 при вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2024 до ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому був продовжений.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року). Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій.

Відповідно до положення ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов?язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_9 , який сталих соціальних зв`язків не має, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд на даний час вбачає наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений, не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на свідків, які ще не були допитані судом.

Також суд вважає встановленим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений був неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, і знову обвинувачується у вчиненні корисливих особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею не був визначений розмір застави на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України, підстав для зміни вказаного рішення судом не вбачається.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.05.2024 до ОСОБА_10 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави на підставі встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків, який в подальшому був продовжений.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року). Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій.

Відповідно до положення ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов?язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років та на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_10 , який сталих соціальних зв`язків не має, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд на даний час вбачає наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений, не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на свідків, які ще не були допитані судом.

Також суд вважає встановленим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений був повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, до нього був застосований запобіжний захід, але згодом його було повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченої більш м?якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею був визначений розмір застави - 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, підстав для зміни вказаного рішення судом не вбачається.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_13 , суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2024 до ОСОБА_13 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави на підставі встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків, який в подальшому був продовжений судом.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року). Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій.

Відповідно до положення ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов?язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_13 , яка сталих соціальних зв`язків не має, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вона може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_13 у разі визнання її винуватою, може побудити її на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд на даний час вбачає наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачена, не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на свідків, які ще не були допитані судом.

Також суд вважає встановленим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена була неодноразово притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, і знову обвинувачується у вчиненні корисливого тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом психотропної речовини.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченої більш м?якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_13 та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею був визначений розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, підстав для зміни вказаного рішення судом не вбачається.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2024 до ОСОБА_11 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави на підставі встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків, який в подальшому був продовжений.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року). Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій.

Відповідно до положення ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов?язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_11 , який сталих соціальних зв`язків не має, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_11 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд на даний час вбачає наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений, не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на свідків, які ще не були допитані судом.

Також суд вважає встановленим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки за змістом обвинувачення ОСОБА_11 інкримінується вчинення декількох кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченої більш м?якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_11 та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею був визначений розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, підстав для зміни вказаного рішення судом не вбачається. Суд зазначає, що доводи захисника щодо доцільності зменшення розміру застави не ґрунтуються на законі, адже згідно п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку покладених обов`язків відносно обвинуваченої ОСОБА_12 , суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2024 до ОСОБА_12 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави на підставі встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків. 22.04.2024 була внесена застава із покладенням відповідних обов`язків, а саме: не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; прибувати до слідчого, прокурора або суду за викликом; не спілкуватися зі свідками у цьому кримінальному провадженні. Строк дії зазначених обов`язків в подальшому був продовжений слідчим суддею.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Таким чином, відповідно до вимог КПК України, після закінчення строку обов`язків, покладених на підозрюваного, обвинуваченого, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію лише в частині цих обов`язків, а не в цілому.

Окрім іншого, відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу. Таким чином, КПК України встановлено, що лише два види запобіжних заходів мають строк дії тримання під вартою та домашній арешт. Інші запобіжні заходи застосовуються безстроково та змінюються або скасовуються відповідним рішенням суду за клопотанням сторін, відповідно до вимог ст. 200, 201 КПК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року). Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_12 , яка сталих соціальних зв`язків не має, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вона може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_12 у разі визнання її винуватою, може побудити її на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд на даний час вбачає наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачена матиме змогу здійснювати незаконний вплив на свідків, які ще не були допитані судом.

Також суд вважає встановленим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки за змістом обвинувачення ОСОБА_12 інкримінується вчинення декількох кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 331, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.263 ч.1, 306 ч.1, 307 ч.2, 307 ч.3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), строком на 60 діб, тобто до 30 грудня 2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.263 ч.1, 307 ч.3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), строком на 60 діб, тобто до 30 грудня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_10 заставу у розмірі 100 (ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 коп.

Обвинувачений ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти у разі внесення застави у розмірі 100 (ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0011792, отримувач коштів ТУ ДСА України в Донецькій області, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, , в будь-який момент протягом дії цієї ухвали, до 30 грудня 2024 року включно.

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_10 з-під варти та повідомити про це прокурора та суд.

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти він буде вважатись таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

3) не спілкуватися зі свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.

У разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_10 покладених на нього вказаних вище обов`язків, до нього буде застосований інший запобіжний захід, а застава буде звернута в дохід держави.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), строком на 60 діб, тобто до 30 грудня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_13 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп.

Обвинувачена ОСОБА_13 підлягає звільненню з-під варти у разі внесення застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0011792, отримувач коштів ТУ ДСА України в Донецькій області, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, , в будь-який момент протягом дії цієї ухвали, до 30 грудня 2024 року включно.

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_13 з-під варти та повідомити про це прокурора та суд.

З моменту звільнення обвинуваченої з-під варти вона буде вважатись такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

3) не спілкуватися зі свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.

У разі невиконання обвинуваченою ОСОБА_13 покладених на неї вказаних вище обов`язків, до неї буде застосований інший запобіжний захід, а застава буде звернута в дохід держави.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ст.ст.309 ч.2, 307 ч.3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі Дніпровська виправна колонія № 89, строком на 60 діб, тобто до 30 грудня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_11 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп.

Обвинувачена ОСОБА_11 підлягає звільненню з-під варти у разі внесення застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0011792, отримувач коштів ТУ ДСА України в Донецькій області, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, , в будь-який момент протягом дії цієї ухвали, до 30 грудня 2024 року включно.

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_11 з-під варти та повідомити про це прокурора та суд.

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти він буде вважатись таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

3) не спілкуватися зі свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.

У разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_11 покладених на нього вказаних вище обов`язків, до нього буде застосований інший запобіжний захід, а застава буде звернута в дохід держави.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_12 строку покладених обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, задовольнити.

Продовжити на 2 місяці, тобто до 01.01.2025, строк обов`язків, покладених на ОСОБА_12 , передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.

У разі невиконання обов`язків застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали надіслати прокурору, захисникам, обвинуваченим та направити для виконання начальнику державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№ 4), державної установи Дніпровська виправна колонія № 89.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення, підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали виготовлений 01.11.2024 о 16-15 год.

Суддя ОСОБА_1