1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1531/24 1-кс/335/4231/2024
27 вересня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, такого, що дітей на утриманні не має, учасника бойових дій, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України,
26.09.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_8 , про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без права звільнення під заставу.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Зокрема, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що дають підстави підозрювати, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з невстановленими досудовим слідством особами, з метою отримання наживи та незаконного збагачення шляхом вимагання чужого майна, вчинив ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, спрямованих проти життя, здоров`я, недоторканності, свободи і власності громадян.
Так, 10.07.2024, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та з невстановленими досудовим слідством особами, на автомобілі марки «БМВ» в кузові седан чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , прибули до відділення «Райффайзен Банку», що розташоване за адресою м. Запоріжжя, проспект Металургів, 3, де зустрівши потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою вимагання, висловлюючи явну готовність нанесення тілесних ушкоджень, застосувавши до ОСОБА_12 побої та утримуючи потерпілих під своїм контролем, всупереч їх волі, обмежуючи їх свободу, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, з метою полегшення вчинення вимагання, викрали останніх, помістивши до автомобіля марки «БМВ» в кузові седан чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 .
В подальшому, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з відома та узгоджено із ОСОБА_4 , залишаючи під своїм контролем ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , погрожуючи їм застосуванням фізичного насильства та завдавши побоїв, використовуючи автомобіль марки «БМВ» в кузові седан чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , перевезли потерпілих проти їх волі до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де незаконно утримували потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під своїм контролем проти їх волі з метою вимагання.
Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та з невстановленими досудовим слідством особами, тримаючи потерпілих в обмежених умовах, за відсутності сторонніх осіб, продовжували висувати ОСОБА_12 свої незаконні вимоги про передачу їм грошових коштів на загальну суму 600 000 гривен.
Так, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , отримавши частину грошей від ОСОБА_12 , шляхом переводу грошей з банківського рахунку останнього на невстановлений досудовим слідством банківський рахунок, продовжуючи залишати під своїм контролем ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , погрожуючи їм застосуванням фізичного насильства та завдавши побоїв, від потерпілих отримали обіцянку виконати вимоги про передачу грошей в частині обумовленої суми з розстрочкою.
В подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 з відома та узгоджено з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , продовжуючи утримувати потерпілих проти їх волі та обмежуючи їх свободу в салоні автомобіля марки «БМВ» в кузові седан чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , відвезли потерпілих до будинку АДРЕСА_3 , де приблизно о 17 годині звільнили їх.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, тобто вчинення незаконного позбавлення волі і викрадення людини, вчиненого з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось завданням фізичних страждань потерпілим.
Крім того, 10.07.2024 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на автомобілі марки «БМВ» в кузові седан чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , прибули до відділення «Райффайзен Банку», що розташоване за адресою АДРЕСА_4 , де реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою отримання наживи та незаконного збагачення шляхом вимагання чужого майна, маючи відомості про те, що ОСОБА_12 має у своєму розпорядженні банківську карту, на якій маються грошові кошти в сумі понад 300 000 гривень, діючи з корисливих мотивів, під вигаданим приводом та з погрозою фізичного насильства, висунули ОСОБА_12 та ОСОБА_13 незаконні вимоги про погашення боргового зобов`язання у розмірі понад 600 000 гривень, якого у дійсності не існувало.
ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , продовжуючи протиправні дії спрямовані на вимагання грошових коштів, застосовуючи психічне насильство, що супроводжувалось залякуванням фізичною розправою, обмеженні у свободі, змусили потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проти їх волі сісти до автомобіля марки «БМВ» в кузові седан чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 та обмежуючи їх свободу, перевезли до приміщення будинку АДРЕСА_2 .
Тримаючи потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в зачинених умовах за відсутності сторонніх осіб у приміщенні зазначеного будинку, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та з невстановленими досудовим слідством особами, погрожували потерпілим застосуванням насильства, небезпечного для їх життя і здоров`я, висловлюючи явну готовність застосування предмету, який вони сприймали як ніж, завдали побої та мордування, погрожували тривалим обмеженням прав потерпілих шляхом викрадення та позбавлення волі, вимагали передати їм грошові кошти на суму 600 000 гривень.
Побоюючись за своє життя і здоров`я, ОСОБА_12 , знаходячись в зачинених умовах за відсутності сторонніх осіб у приміщенні будинку, діючи під протиправним впливом та виконуючи незаконні вимоги співучасників вимагання, в якості розрахунку по безпідставним борговим зобов`язанням, накладеним на нього ОСОБА_4 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпілий був змушений повідомити пароль свого мобільного телефону та «банкінгу Райффайзен Банку», за допомогою якого, шляхом переводу грошей з банківського рахунку ОСОБА_12 на невстановлений досудовим слідством банківський рахунок, було переведено грошові кошти в сумі понад 300 000 гривень, на користь співучасників організованої групи.
Крім того, в зв`язку з тим, що отримана ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сума грошових коштів, була не достатня для погашення безпідставних боргових зобов`язань, ОСОБА_12 побоюючись за своє життя та здоров`я, повідомив місцезнаходження цінного майна, що належить останньому та його співмешканки ОСОБА_14 .
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, що кваліфікується як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження його прав, свобод або законних інтересів (вимагання), вчиненої з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.
Крім того, за наведених вище обставин, 10.07.2024, приблизно о 16 годині, в ході вчинення вказаного вимагання та незаконного утримування потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проти їх волі та обмежуючи їх свободу переміщення, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, прибули до квартири АДРЕСА_5 , де погрожуючи потерпілій ОСОБА_14 застосувати до неї з насильство, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, проникли до приміщення вказаної квартири та відкрито викрали майно, що належить потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , спричинивши останнім матеріальний збиток на суму понад 100 000 гривень.
В подальшому, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , розуміючи, що їх злочинні дії мають відкрий характер та розуміючи настання наслідків, з викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, тим самим розпорядившись майном
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до житла, вчинений в умовах воєнного стану
25.09.2024 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував. Заявив, що він є жертвою свавілля з боку окремих співробітників правоохоронних органів, які періодично фабрикують щодо нього кримінальні провадження, які потім передають до суду, однак він ще жодного разу не є засудженим. Ризики, на які посилається прокурор, є надуманими, оскільки у всіх вказаних кримінальних провадженнях він не ухиляється від явки до суду, має дохід від здавання в оренду майна, за рахунок чого й існує. Крім того, він заперечує проти поміщення до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», оскільки в нього існує тривалий конфлікт з начальником медичної частини цієї установи, через що він побоюється, що не отримає належної медичної допомоги під час перебування там.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , також заперечував проти задоволення клопотання. Зауважив, що повідомлена його підзахисному підозра викликає обґрунтовані сумніви, оскільки вона не враховує, що потерпілі є військовослужбовцями і перебувають у розшуку через самовільне залишення військової частини, із заяви про вчинення щодо них кримінального правопорушення вони звернулись через декілька тижнів після самих подій. Не встановлено також достовірно й джерело походження грошових коштів, які нібито заборгував потерпілий, від кого і за що він їх отримував, кому вони належали. Крім того, після останнього допиту потерпілого до затримання підозрюваних минуло більше місяця і не зовсім зрозуміло, що перешкоджало затриманню раніше. В сукупності, на думку захисника, це може свідчити про штучність доказової бази та необґрунтованість підозри. Також захисник посилався на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики, покладені в основу клопотанні, є лише припущеннями і не підтверджені жодними доказами. Крім того, ОСОБА_4 є волонтером, бере участь у допомозі збройним формуванням, позитивно характеризується, сам є учасником бойових дій. Відтак, цілком достатнім було б поміщення підозрюваного під цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
протоколами допитів, потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_12 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_13 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_14 ;
протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_17
протоколом обшуку за адресою мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_6 ( АДРЕСА_7 );
іншими матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що окремі з вказані у клопотанні ризиків існують і мають ступінь вірогідності, необхідну та достатню для взяття підозрюваного під варту.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду.
Діяння, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , є умисними тяжкими злочином насильницької і корисливої спрямованості. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
У зв`язку з цим слідчий суддя зауважує, що доказів схильності ОСОБА_4 до переховування від органів досудового розслідування сторона обвинувачення не надала. При цьому учасники кримінального провадження не оспорювали того факту, що ОСОБА_4 , будучи обвинуваченим в межах інших кримінальних проваджень, що перебувають на розгляді в інших судах м. Запоріжжя, не перебуваючи під вартою, від явки в судові засідання не переховується, виконує інші процесуальні обов`язки обвинуваченого.
Відтак, наявні відомості про попередню процесуальну поведінку ОСОБА_4 вказують на те, що ризик його переховування від слідства та суду є мінімальним й таким, що не є співмірним взяттю його під варту.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на потерпілих і свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на потерпілих свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Разом із цим, маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження в частині, що стосуються клопотання про обрання запобіжного заходу, а отже і з протоколами допиту свідків, підозрюваний знатиме як їх персональні данні, так і зміст наданих ним свідчень на стадії досудового розслідування.
Також слідчий суддя враховує, що у справах щодо даної категорії кримінальних правопорушень встановлення дійсних обставин їх вчинення часто залежить виключно або переважно від показань потерпілих, через що є вкрай важливим убезпечити їх від будь-якого стороннього впливу.
Однак ОСОБА_4 підозрюється у діяннях, пов`язаних саме з нехтуванням правом людини на особисту недоторканість, подавленням волі іншої особи, що надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на потерпілих і свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає доведеним наявність вказаного ризику, а його ступінь таким, запобігти якому на початковій стадії досудового розслідування можливе шляхом ізоляції підозрюваного від суспільства.
Щодо ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , хоча раніше й несудимий, однак є обвинуваченим у декількох кримінальних провадженнях, розпочатих протягом останніх декількох років, причому вказані обвинувачення також стосуються кримінальних правопорушень корисливої і насильницької спрямованості, що вказує на здатність і готовність підозрюваного і в подальшому застосовувати насильство, у зв`язку з чим неможна виключити вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Відтак, в даному випадку сама тяжкість підозри вказує на те, що на початковій стадії досудового розслідування, на період активного збирання доказів його причетності, взяття підозрюваного під варту буде співмірним меті охорони суспільних відносин від насильницьких посягань. У свою чергу, це не виключає, що в подальшому підстави для продовження тримання підозрюваного під вартою зміняться або припинять існування.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак в даному випадку, хоча відповідні клопотання і надійшли, на переконання слідчого судді, порука не зможе убезпечити від ймовірного впливу підозрюваного на свідків і потерпілих, а також від вчинення іншого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя також зауважує, що стороною захисту не було надано доказів на підтвердження того, що перебування підозрюваного під вартою є несумісним із станом його здоров`я або іншими об`єктивними обставинами.
Доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Відтак, беручи до уваги характер та ступінь суспільно небезпечності інкримінованих підозрюваному діянь, що пов`язані із застосуванням насильства та погроз його застосування, слідчий суддя на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав не визначення розміру застави як умови звільнення підозрюваного з-під варти.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», без права звільнення під заставу.
Строк тримання під вартою обчислювати з 07 год. 39 хв. 25.09.2024 до 07 год. 39 год. 23.11.2024.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 11 год. 40 хв. 01.10.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1