УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 01.07.2024 про закриття кримінального провадження № 0000526 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 01.07.2024 про закриття кримінального провадження № 0000526 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

В обгрунтування скарги вказав, що досудове розслідування слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 , проведене неповно та рішення прийнято передчасно без проведення слідчих дій, зокрема:

??- не допитано його в якості заявника у вказаному кримінальному провадженні;

- не проведено допиту ОСОБА_5 та інших осіб які майже чотири роки не виконували ухвалу суду;

- слідчий ОСОБА_5 30.11.2015 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0009265 так і не допитавши свідків, тобто вчинив закінчений злочин передбачений ст. 382 КК України і йому вже є достатні підстави для вручення підозри, але слідчий ДБР в своїй ухвалі про закриття кримінального провадження це приховав;

- слідчий ОСОБА_6 30.11.2016 виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0009265 не допитавши свідків, тобто вчинив закінчений злочин передбачений ст. 382 КК України і йому вже є достатні підстави для вручення підозри, але слідчий ДБР в своїй ухвалі про закриття кримінального провадження це приховав;

- слідство не з?ясувало у свідків чому майже чотири роки не виконувалась ухвала суду.

Також вказав, що в мотивувальній частині ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2019 у справі № 757/1253/19-к зазначаються недоліки котрі після поновлення необхідно було врахувати та усунути, що в подальшому та і не було зроблено, жодним слідчим. Також не були усунуті недоліки після останнього поновлення досудового розслідування на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2024 у справі № 761/11388/24.

Посилаючись на процесуальні порушення та неповноту досудового розслідування, ОСОБА_3 просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 01.07.2024 про закриття кримінального провадження № 0000526 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги.

Крім того, слідчий направив на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0000526 від 03.05.2017.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження № 0000526 від 03.05.2017, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Встановлено, що 01.07.2024 слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000526 від 03.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Досліджуючи вказану постанову слідчого, суд приходить до висновку, що досудове розслідування проведено в повному обсязі у відповідності до норм КПК України.

Висновки слідчого є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним даним, встановленим під час досудового розслідування, в ході якого слідчим було зібрано та надано належну правову оцінку великій кількості доказів, зокрема, допитам свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , матеріалів кримінального провадження № 0009265 від 26.07.2013, про що складено відповідний протокол огляду, у зв`язку з чим слідчий дійшов висновку про те, що доводи ОСОБА_3 щодо вчинення працівниками Прокуратури міста Києва кримінального правопорушення, а саме невиконання рішення суду в кримінальному провадженні № 0009265 від 26.07.2013, не знайшли свого підтвердження.

Вказаний висновок ґрунтується на отриманих в ході досудового розслідування доказах, якими спростовуються доводи скаржника про вчинення кримінального правопорушення.

Також, зібрані докази, відповідно до ст.ст. 85, 86 КПК України є належними і допустимими, оскільки підтверджують відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.

Крім того, з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчим, окрім посилання на обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 про вчинення злочину, було проаналізовано склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею ч. 2 ст. 382 КК України.

Так, за ч. 1 ст. 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, при цьому ч. 2 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо ті самі дії, вчинені службовою особою

Невиконання судового рішення - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість його виконати (постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.06.2023 у справі № 210/4031/17).

Слідчим правильно враховано суб`єктивну сторону злочину, передбаченого статтею 382 КК України, яка є характеризується прямим умислом.

Під час досудового розслідування слідчим встановлено, що працівники Прокуратури міста Києва з 2015 року вчиняли дії щодо виконання рішення суду, а саме ухвали Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/166221/14-к від 07.10.2014, якою зобов`язано провести допит в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0009265 від 26.07.2013.

Таким чином, слідчим дійшов правильного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Щодо твердження ОСОБА_3 про те, що його як заявника не допитали в рамках кримінального провадження № 0000526 від 03.05.2017, суд зазначає, що чинними нормами кримінального процесуального законодавства України не встановлено порядку допиту заявника.

Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Так, у своїй скарзі ОСОБА_3 не наведено доводів того, що за результатами його допиту чи за результатами проведення інших слідчих чи процесуальних дій, слідчим можуть бути здобуті відомості, які спростують ті дані, які містяться в наведених у постанові слідчого доказах.

Питання призначення відповідних слідчих (розшукових) заходів для збирання доказів у кримінальному провадженні віднесено до дискреційних повноважень слідчого, який, в силу вимог ст. 40 КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Визначення тактики та стратегії досудового розслідування, кола слідчих та процесуальних дій, які слід вчинити для досягнення завдань кримінального провадження, прогнозування їх ефективності в контексті повноти та всебічності дослідження обставин кримінального провадження належать до дискреційних повноважень слідчого, і втручання у порядок їх здійснення не належить до компетенції слідчого судді.

Згідно частини першої статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас, чинний кримінальний процесуальний кодекс не містить перелік обов`язкових процесуальних дій, які має здійснити слідчий під час перевірки викладених в заяві про злочин обставин, а також в якому порядку такі дії мають бути здійснені.

Так само, законодавцем не визначено чітких критеріїв та підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження, а питання судового контролю за законністю такого процесуального рішення віднесено до дискреційних повноважень слідчого судді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 проведено повний обсяг слідчих та процесуальних дій, під час яких здобуто достатній обсяг доказів для прийняття процесуального рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Отже, на переконання слідчого судді, згідно ч. 2 ст. 9, ст. ст. 94, 110, 284 КПК України, слідчий належним чином дослідив обставини кримінального провадження, дав їм правову оцінку та виклав в оскаржуваній постанові мотиви прийнятого рішення, яке за своїм змістом відповідає фактичним обставинам, встановленим під час досудового розслідування та містить обставини, які обумовлюють закриття кримінального провадження, а заявником не наведено даних, які б викликали сумнів щодо законності прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 9, 91-94, 110, 283, 284, 303-307 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 01.07.2024 про закриття кримінального провадження № 0000526 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1