КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/9654/24Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4836/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ст. 436, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 12 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , строк тримання під вартою до 25 серпня 2024 року включно.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, вважаючи її незаконною.

Посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки всі речі, які мають значення по справі, вилучені слідчим, а тому відсутній ризик їх знищення; він перебуває в слідчому ізоляторі, а тому не має змоги ухилятися від суду та виїхати за межі України; він не має наміру впливати на свідків та експертів.

Крім цього, як вважає апелянт, судом при розгляді клопотання, в порушення ст.178 КПК України, не враховано дані про його особу, а саме те, що він має ряд хронічних захворювань, які унеможливлюють його перебування в місцях позбавлення волі. За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, просили скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Дарницького районного суду м.Києва перебувають матеріали кримінального провадження 0001084 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.161, ст.436, ч.3 ст.436-2 КК України.

17 червня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотаннями про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 25 серпня 2024 року включно.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, як вказує прокурор у поданому клопотання про продовження строку тримання під вартою, ризиком знищення, схову або спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є те, що під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 останній намагався знищити речовий доказ - ноутбук, а також сім-карту з мобільного телефону, яку зламав та проковтнув.

Крім цього, вважає реальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню шляхом спотворення доказів, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті - тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано наявність у нього захворювань та відсутність належної медичної допомоги у мовах СІЗО, є необґрунтованими, оскільки судом враховано вказані обставини та надано їм належну оцінку. Крім цього, судом враховано, що згідно відповіді Київського СІЗО від 26 червня 2024 року на запит захисника обвинуваченого, ОСОБА_8 постійно оглядається лікарями, йому надається медична допомога. Термінового лікування як в умовах Київської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України, не потребує.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі, зокрема щодо незаконного затримання без ухвали суду. Відсутні також законні підстави, передбачені ст. 415 КПК України, для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому злочину та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 12 липня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , строк тримання під вартою до 25 серпня 2024 року включно-залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4