Справа №587/237/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1097/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

23 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 587/237/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 22.03.2024, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, оскільки суд першої інстанції, хоч і взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, але всупереч принципу справедливості не вбачав підстав при призначенні обвинуваченому покарання для застосування ст. 69 КК.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 22.03.2024 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 08.02.2023 у виді позбавлення волі на строк 1 місяць та визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 3585 грн.

Згідно вироку суду, у період часу з 08 до 16.09.2023 ОСОБА_10 таємно проник до домоволодіння АДРЕСА_2 та викрав з нього належне ОСОБА_11 , майно на загальну суму 473 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала вимоги своєї апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила у зв`язку з декриміналізацією дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185 КК перекваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 162 КК, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зокрема, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1, 2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2023 становив 2684 грн, тоді як вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185 КК майна становила 473 грн, що станом на день розгляду кримінального провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у житло та інше приміщення, у зв`язку з чим дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК ).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що у період часу з 08 до 16.09.2023 ОСОБА_10 проник до домоволодіння АДРЕСА_2 .

Об`єктивна ж сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_10 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в будинок потерпілої з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житлове приміщення, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

Враховуючи викладене та на підставі положення ч. 3 ст. 337 КПК колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК, призначивши йому покарання в межах санкції цієї частини статті, тим самим змінивши вирок суду першої інстанції згідно ч. 3 ст. 337 КПК.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.1 ст. 162 КК колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, які обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення завданої потерпілій шкоди та те, що вона його пробачила.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 50, 65 КК та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу ОСОБА_10 колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК у виді обмеження волі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, а оскаржуваний вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 185 КК на ч. 1 ст. 162 КК.

Оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 не в повній мірі відбуте покарання за попереднім вироком, то є підстави для призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 417, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 22.03.2024 відносно ОСОБА_12 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_12 із ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 08.02.2023 у виді позбавлення волі на строк 1 місяць, що відповідає 2 місяцям обмеження волі та призначити остаточно покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 2 місяці.

В іншій частині вирок Сумського районного суду Сумської області від 22.03.2024 залишити без змін

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4