Справа № 405/6997/24
провадження № 1-кс/405/2931/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2024 м. Кропивницький

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Апостолове Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000746, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 надійшло клопотання, у якому слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

Також слідчий вказує про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 та просив його задовольнити за викладених у ньому підстав. Окрім цього, прокурором подано доповнення до клопотання, в яких просив визначити альтернативний запобіжний захід у більшому розмірі, ніж той, що зазначено в клопотанні, а саме, 560 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, мотивуючи це тим, що за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 незаконно заволодів грошима у сумі 20000 доларів США, що станом на 11.10.2024 становить 822600 грн., а застава в максимально визначеному розмірі, а саме, 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та є не співмірною з тією сумою грошей, які отримав ОСОБА_4 .

Захисник заперечила відносно задоволення клопотання слідчого про застосування до її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивуючи це тим, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, проживає з батьками; батько підозрюваного знаходиться на стаціонарному лікуванні; мати за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги; рідний брат проходив службу в ЗСУ, загинув; підозрюваний офіційно не працює, обробляє землі своїх батьків; розмір застави, яку просить визначити прокурор, є непомірною для нього; за вказаних обставин просить застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав позицію захисник та додав, що не має грошей на внесення в якості застави, переховуватись не буде.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що слідчими відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000746 за ч. 3 ст. 332 КК України.

11.10.2024, о 18 год. 08 хв. ОСОБА_4 затримано на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

12.10.2024 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відповідно до якої,

пунктом 6 частини 1 статті 8 даного Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У свою чергу, мешканець м. Світловодськ Кіровоградської області ОСОБА_7 та мешканець с. Приют Нікопольського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 , не бажаючи займатися суспільно корисною працею, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок вчинення умисних, незаконних дій у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, достовірно знаючи про введення із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану, будучи обізнаним про проведення загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та забезпеченням оборони держави, підтриманням бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України, інших військових формувань, а також про наявність діючих обмежень на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років вступили в злочинну змову та обрали способом незаконного збагачення незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів, для безперешкодного перетину.

Усвідомлюючи неможливість доведення злочинного умислу самостійно, ОСОБА_4 обрав груповий характер вчинення кримінального правопорушення, а саме за попередньою змовою групою осіб. Так, в невстановлені в ході досудового розслідування час і місці, останній залучив до реалізації своїх злочинних намірів раніше знайомого громадянина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Поінформувавши ОСОБА_7 , щодо своїх злочинних намірів, ОСОБА_4 запропонував йому спільними, узгодженими діями вчинити кримінальне правопорушення за вище вказаною злочинною схемою, а саме за отримані грошові кошти здійснити незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів, для безперешкодного перетину.

Розуміючи протиправний характер пропозиції ОСОБА_4 , спонукаємий корисливим мотивом та маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_7 заздалегідь, тобто до початку злочину, погодився на спільне його вчинення, вступивши, тим самим, з ОСОБА_4 у злочинний зговір.

Так, 18.07.2024 приблизно о 18 год. 07 хвилин ОСОБА_7 , в ході особистої зустрічі в кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 повідомив ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 інформацію про те, що за грошову винагороду в сумі 15,000 доларів США ОСОБА_7 разом зі своїм товаришем, зможуть забезпечити виготовлення документів, які необхідні для перетину державного кордону України, а саме документацію про отримання інвалідності та подальшого списання з військового обліку, за допомогою яких можна оформити дозвіл на перетин державного кордону України. З метою переконання ОСОБА_8 в серйозності своїх дій та створення відповідного враження, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 , який в свою чергу роз`яснив ОСОБА_8 процедуру отримання інвалідності та подальшого списання з військового обліку.

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , 08.08.2024 приблизно о 18 год. 00 хвилин, повторно зустрівся з ОСОБА_8 в кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 . В ході зустрічі ОСОБА_7 продовжив запевняти ОСОБА_8 в серйозності його намірів та можливості оформлення документів про отримання інвалідності для подальшого списання з військового обліку. В ході зустрічі ОСОБА_7 знову зателефонував ОСОБА_4 , який також запевнив ОСОБА_8 що надані ними документи слугуватимуть підставою для списання з військового обліку та подальшого виїзду за кордон.

Так, продовжуючи свої незаконні дії, спонукаємі корисливим мотивом і метою незаконного збагачення ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , 11.10.2024 приблизно о 18 год. 05 хв., здійснили повторну зустріч із ОСОБА_8 , в кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 . В ході даної зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_8 чотири фотокартки розміром 3х4 із його зображенням, копію паспорта громадянина України та копію ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_8 , необхідних для виготовлення документів які надають дозвіл на перетин державного кордону України, а саме документації про отримання інвалідності та подальшого списання з військового обліку. Окрім документів, ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20,000 доларів США за сприяння в перетині державного кордону шляхом надання порад, вказівок та засобів.

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 затримано на місці скоєння злочину в порядку статті 208 КПК України.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Надані слідчим докази, а саме: протокол допиту свідка від 09.07.2024, протокол про результати проведення НСРД аудіо, відео контроль за особою, а саме ОСОБА_7 від 09.08.2024, ОСОБА_8 від 18.07.2024, 09.08.204 протокол про результати проведення НСРД зняття інформації з електронних мереж абонентського номеру, яким користується ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 від 09.08.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 11.10.2024, протокол обшуку від 11.10.2024, у сукупності свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Проте, слідчий суддя не вирішуючи питання про винуватість у вчиненні злочину, який ставиться ОСОБА_4 в провину, враховуючи ті докази, які надані до клопотання, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більше того, ті докази, які надані в обґрунтування клопотання викликають сумнів у слідчого судді з приводу того, що дії, які вчинені ОСОБА_4 , слід кваліфікувати саме за ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчим суддею звертається увага на те, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Слідчий суддя також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до две`яти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідка, який дає викривальні покази відносно нього, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань, оскільки зміст показання свідка до моменту вручення клопотання з матеріалами про застосування запобіжного заходу, був невідомий підозрюваному.

При встановленні наявності ризику впливу на свідка слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Однак, ризики можливого з боку підозрюваного незаконного впливу на свідків будуть зведені нанівець покладенням на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зокрема, що полягатимуть у забороні спілкування підозрюваного зі свідком та іншим підозрюваному у кримінальному провадженні, за виключенням передбаченої кримінальним процесуальним законом необхідності, і у визначених випадках.

Крім того, з метою превенції виникнення такого ризику підозрюваний ОСОБА_4 буде попереджений, що у разі невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та у разі підтверджених спроб незаконно впливати на свідків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Наявність ризиків, які передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено слідчим та прокурором, оскільки не надано доказів або об`єктивних відомостей, які б свідчили про потенційну можливість вчинення підозрюваним таких дій.

Під час вирішення про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 не одружений, має постійне місце проживання де проживає разом з батьками похилого віку, не працює, не має утриманців, раніше не судимого, характеризуючих даних та відомостей про стан здоров`я відносно підозрюваного сторонами не надано, тяжкість можливого покарання, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

При вирішенні клопотання суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення у справі «Ніколова проти Болгарії»). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Отже, прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На переконання слідчого судді достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, за вказаного вище обґрунтування є домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 194, 196 - 197, 206, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 11.10.2024 по 11.12.2024 включно, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на ОСОБА_4 до 11.12.2024 наступні обов`язки:

- заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора чи суду, за винятком відвідування медичних закладів та медичних установ;

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_8 , підозрюваним ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за винятком їх спільної участі в процесуальних, слідчих діях та в суді;

- здати на зберігання до відповідного територіального органу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків покласти на ГУНП в Дніпропетровській області.

В іншій частині вимог клопотання відмовити та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та зобов`язати ОСОБА_4 невідкладно прибути до місця свого проживання.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, підозрюваному, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9