Дата документу 24.10.2024 Справа № 314/2944/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний №314/2944/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/512/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 24 жовтня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, який має неповну середню освіту, не працює, не одружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 липня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що матеріали клопотання не містять жодних посилань щодо моменту виникнення ризиків та встановлення/виявлення таких ризиків (відносно часу повідомлення про підозру та подання клопотання слідчим), слідчий суддя дійшов до висновку про не доведення з боку органу досудового розслідування наявності.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що слідчим суддею не надано оцінки доказам сторони обвинувачення при прийнятті рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку прокурора, підозрюваний, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і можливого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини у справі; незаконно вплинути на свідків, які являються мешканцями одного села, шляхом погроз, вмовляння тощо, може схилити останніх давати неправдиві показання щодо обставин злочинів; перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог слідчого про явку до органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; підозрюваний не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно з ухвалою слідчого судді, до слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення злочину корисливого характеру, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив ряд аналогічних кримінальних правопорушень за таких обставин:

З метою відсічі військовій агресії, починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено.

Так, 23 грудня 2023 року, приблизно о 07:30 год, ОСОБА_6 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_1 , належний потерпілій ОСОБА_10 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон», номер мобільного телефону наразі встановлюється,за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності, ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її сина, повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування у сумі 500 грн.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи введена в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого сина, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього, погодилася перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ КБ «Приват Банк» були перераховані подругою потерпілої ОСОБА_11 зі своєї банківської картки однією транзакцією у сумі 500 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Також, досудовим розслідування встановлено, що 29 січня 2024 року, приблизно о 05:45 год, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись у м.Запоріжжя, більш точну адресу в ході досудового розслідування встановлено не було, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_3 , належний потерпілій ОСОБА_12 зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» НОМЕР_4 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності, ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її кума ОСОБА_13 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування у сумі 700 грн.

Потерпіла ОСОБА_12 будучи введена в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого кума, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього, погодилася перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілої під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: мобільного додатку інтернет-банкінгу АТ «Ощадбанк» були перераховані декількома транзакціями на банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 700 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 24 листопада 2023 року, приблизно о 16:30 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_5 , належний потерпілій ОСОБА_14 . Зателефонувавши з мобільного телефону номер якого наразі встановлюється,за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її брата, повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування у сумі 2000 грн.

Потерпіла ОСОБА_14 будучи введена в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого брата, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодилася перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ КБ «Приват Банк» були перераховані потерпілою зі своєї банківської картки № НОМЕР_6 трьома транзакціями на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 1900 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 1900 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Також, досудовим розслідування встановлено, що 04 січня 2024 року, у ранковий час доби, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_8 , належний потерпілому ОСОБА_16 . Зателефонувавши з мобільного телефону номер якого наразі встановлюється,за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за його товариша ОСОБА_17 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування у сумі 2000 грн.

Потерпілий ОСОБА_16 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого товариша, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ КБ «Приват Банк» були перераховані потерпілим зі своєї банківської картки № НОМЕР_9 однією транзакцією на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 470 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 470 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Окрім цього, досудовим розслідування встановлено, що 08 січня 2024 року, у ранковий час доби, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_10 , належний дружині потерпілого ОСОБА_18 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_11 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за його сусіда ОСОБА_19 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпілий ОСОБА_18 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого сусіда, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ «Ощадбанк» були перераховані потерпілим зі своєї банківської картки № НОМЕР_12 двома транзакціями на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 600 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_18 майнову шкоду на загальну суму 600 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Також, досудовим розслідування встановлено, що 24 лютого 2024 року, у ранковий час доби, ОСОБА_6 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_13 , належний потерпілому ОСОБА_20 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_14 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за його товариша, повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпілий ОСОБА_20 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого сусіда, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ «Сенс-банк» були перераховані потерпілим зі своєї банківської картки № НОМЕР_15 однією транзакцією на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 600 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_20 майнову шкоду на загальну суму 600 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Окрім цього, досудовим розслідування встановлено, що 08 січня 2024 року, у ранковий час доби, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_16 , належний сестрі потерпілого ОСОБА_21 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_17 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів останню в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її батька, та попрохав передати слухавку бабусі, що остання і зробила. ОСОБА_6 , повідомив про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування. ОСОБА_22 зателефонувала своєму онукові та повідомила про даний телефонний дзвінок та попрохала онука терміново перерахувати грошові кошти.

Потерпілий ОСОБА_21 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого дядька, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілий за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ «Монобанк» перерахував зі своєї банківської картки № НОМЕР_18 однією транзакцією на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_21 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 11 січня 2024 року, приблизно о 19:00 год, ОСОБА_6 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_19 , належний потерпілій ОСОБА_23 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ТОВ «лафселл» НОМЕР_20 ,за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її знайомого ОСОБА_24 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпіла ОСОБА_23 будучи введена в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого знайомого, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодилася перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ «Ощадбанк» були перераховані потерпілою зі своєї банківської картки № НОМЕР_21 двома транзакціями на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_23 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Окрім цього, досудовим розслідування встановлено, що 23 січня 2024 року, вечірній час доби, ОСОБА_6 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_22 , належний дружині потерпілого ОСОБА_25 . Зателефонувавши з мобільного телефону номер якого наразі встановлюється,за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за його сусіда ОСОБА_26 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпілий ОСОБА_25 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого сусіда, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ КБ «Приват Банк» були перераховані потерпілим зі своєї банківської картки № НОМЕР_23 однією транзакцією на банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 на загальну суму 400 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_25 майнову шкоду на загальну суму 400 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Також, досудовим розслідування встановлено, що 24 січня 2024 року, приблизно о 18:40, ОСОБА_6 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_24 , належний потерпілому ОСОБА_27 . Зателефонувавши з мобільного телефону номер якого наразі встановлюється, за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за його товариша на ім`я ОСОБА_26 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпілий ОСОБА_27 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого товариша, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ «Ощадбанк» були перераховані кумом потерпілого ОСОБА_28 зі своєї банківської картки чотирьма транзакціями на загальну суму 3380 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_27 майнову шкоду на загальну суму 3380 гривень.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

Окрім цього, досудовим розслідування встановлено, що 03 лютого 2024 року, приблизно о 18:40, ОСОБА_6 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_25 , належний потерпілому ОСОБА_29 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_17 , за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за його товариша на ім`я ОСОБА_26 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування у сумі 1800 грн.

Потерпілий ОСОБА_29 будучи введений в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_6 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого товариша, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_6 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу АТ «Ощадбанк» були перераховані потерпілим зі своєї банківської картки № НОМЕР_26 однією транзакцією на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить співмешканці ОСОБА_6 - ОСОБА_15 на загальну суму 800 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_29 майнову шкоду на загальну суму 800 гривень.

Встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: «заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

20 травня 2024 року, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000036 від 30 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190 КК України.

20 червня 2024 року, ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у кримінальному провадженні №0000036 від 30 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190 КК України.

26 червня 2024 року, ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у кримінальному провадженні №0000036 від 30 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді кло потання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, думка прокурора, слідчого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як убачається з наданих матеріалів провадження, та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри в апеляційній скарзі не оспорюється.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про які вказано у клопотанні, а саме того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, тим самим перешкодити кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя дійшов висновку про те, що органом досудового розслідування не доведено існування цих ризиків.

Свої висновки в цій частині слідчий суддя мотивував тим, що на момент повідомлення про підозру ОСОБА_6 у кримінальному провадженні 20 травня 2024 року, 20 червня 2024 року, 26 червня 2024 року та дачі показів 20 червня 2024 року орган досудового розслідування не вбачав наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України, та жодним чином не обґрунтував наявність/виникнення таких ризиків на момент звернення з клопотанням до слідчого судді 05 липня 2024 року.

Слідчий суддя слушно зазначив, що зміна позиції органу досудового розслідування щодо встановлення/виявлення ризиків в хронології кримінального провадження повинна бути обґрунтованою.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до правильних висновків про відсутності підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування, а відповідно, відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені в оскаржуваній ухвалі висновки слідчого судді прокурором не спростовані з наданням відповідних доказів.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки таке рішення в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та узгоджується з нормам кримінального процесуального кодексу.

При апеляційному розгляді прокурор зазначив, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершене, обвинувальний акт направлено до суду.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків слідчого судді не спростовують, отже підстав для задоволення вказаної апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 липня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4