ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002528 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не заміжньої, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючої, маюча середньо-технічну освіту, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 15 років з конфіскацією майна.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме за надання незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним формуванням держави-агресора, допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України №3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

До участі у військовій агресії Російської Федерації проти України керівництвом окупаційної адміністрації РФ задіяно створені на тимчасово окуповані території Донецької області не передбачені законом збройні формування.

24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно Закону України про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №573/2022 від 12.08.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 строком на 90 діб згідно Закону України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023.

Так, громадянка України ОСОБА_7 , в період часу з 16.02.2023 по 20.02.2023 добровільно, діючи умисно, перебуваючи у м. Новогродівка Донецької області надавала російським військовим допомогу у веденні бойових дій проти ЗСУ та інших військових формувань утворених відповідно до законів України.

Так, 16.02.2023, о 18 год. 33 хв., громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою реєстрації та фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою надання допомоги представникам збройних формувань держави агресора - ЗС РФ, зі свого власного акаунту, використовуючи власний телефон із сім-карткою мобільного оператора « Водафон » НОМЕР_1 , за допомогою месенджеру «Телеграм», відправила на особистий акаунт абонента на ім`я « ОСОБА_11 » (підписаний як « ОСОБА_11 ») на номер НОМЕР_2 , який належить військовослужбовцю РФ ОСОБА_13 , інформацію стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України на території міського професійно-технічного училища ІНФОРМАЦІЯ_8 , яке знаходиться напроти ІНФОРМАЦІЯ_9, за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_7 усвідомлювала, що вказана інформація може нашкодити національній безпеці України.

Також, 16.02.2023, о 18 год. 55 хв., громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою реєстрації та фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою надання допомоги представникам збройних формувань держави агресора - ЗС РФ, зі свого власного акаунту, використовуючи власний телефон із сім-карткою мобільного оператора « Водафон » НОМЕР_1 , за допомогою месенджеру «Телеграм», відправила на особистий акаунт абонента на ім`я « ОСОБА_11 » (підписаний як « ОСОБА_11 ») на номер НОМЕР_2 , який належить військовослужбовцю РФ ОСОБА_13 , інформацію стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України на території ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому, ОСОБА_7 усвідомлювала, що вказана інформація може нашкодити національній безпеці України.

17.02.2023, о 14 год. 38 хв., громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою реєстрації та фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою надання допомоги представникам збройних формувань держави агресора - ЗС РФ, зі свого власного акаунту, використовуючи власний телефон із сім-карткою мобільного оператора « Водафон » НОМЕР_1 , за допомогою месенджеру «Телеграм», відправив на особистий акаунт абонента на ім`я « ОСОБА_11 » (підписаний як « ОСОБА_11 ») на номер НОМЕР_2 , який належить військовослужбовцю РФ ОСОБА_13 інформацію стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України на території на території міського професійно-технічного училища ІНФОРМАЦІЯ_8 , яке знаходиться напроти ІНФОРМАЦІЯ_9, за адресою: АДРЕСА_3 ; на території ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_4 ; на території ІНФОРМАЦІЯ_11 за адресою: АДРЕСА_7. При цьому, ОСОБА_7 усвідомлювала, що вказана інформація може нашкодити національній безпеці України.

Крім того, 20.02.2023, о 20 год. 44 хв., громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою реєстрації та фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою надання допомоги представникам збройних формувань держави агресора - ЗС РФ, зі свого власного акаунту, використовуючи власний телефон із сім-карткою мобільного оператора « Водафон » НОМЕР_1 , за допомогою месенджеру «Телеграм», відправила на особистий акаунт абонента на ім`я « ОСОБА_11 » (підписаний як « ОСОБА_11 ») на номер НОМЕР_2 , який належить військовослужбовцю РФ ОСОБА_13 , інформацію стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України на території ІНФОРМАЦІЯ_12, за адресою: АДРЕСА_5 , та на території колишнього гуртожитку, розташованого напроти ІНФОРМАЦІЯ_12 по АДРЕСА_6 . При цьому, ОСОБА_7 усвідомлювала, що вказана інформація може нашкодити національній безпеці України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачена посилається на те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено що вона умисно добровільно надавала російським військовим допомогу у ведені бойових дій проти ЗСУ. На переконання обвинуваченої, суд визнаючи винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину допустив неповноту судового розгляду, оскільки судом не було допитано всіх свідків у справі, зокрема ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не було переглянуто електронні носії з допитами самої обвинуваченої, результати експертиз щодо стану здоров`я, та не надано належної оцінки показам свідка зі сторони захисту ОСОБА_16 .

Крім того, обвинувачена зазначає, що вона не усвідомлювала того що інформація яку вона надавала могла нашкодити національній безпеці України, у неї не було проросійського умислу проти України, а також вказує на те, що в кінці січня 202 року їй стало відомо що її акаунт в телеграм каналі було зламано, у зв`язку з чим до нього мали доступ іншій особи, що на переконання обвинуваченої свідчить про те, що стороною обвинувачення не було доведено що саме обвинувачена надавала інформацію про здані позиції.

Також обвинувачена за епізодом з ОСОБА_13 зазначає про те, що вона з ним спілкувалася виключно про погоду, природу та роботу і останній їй перераховував кошти на день народження в якості подарунку.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд достатньою мірою не врахував всіх обставин провадження та всупереч вимогам ст. 94, 370 КПК України. Не надав належної оцінки зібраним у провадженні доказам, я окремо так і в сукупності. Захисник вказує, що матеріали провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачено вчиняла будь-які дії на допомогу у ведені бойових дій проти ЗСУ, в той час як фактично її дії свідчать про надання інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, переміщення, рух або розташування військових формувань України, за можливістю ідентифікації їх на місцевості, що має бути кваліфіковано за ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена та її захисник підтримали подані ними апеляційні скарги та просили вирок суду першої інстанції змінити й перекваліфікувати дії обвинуваченої на ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просила вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - під кутом зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Перевіряючи доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, через не правильну юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої, апеляційний суд вважає такі доводи такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.

Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК, та правильність кваліфікації її дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому суд урахував, зокрема, відомості, що містяться у протоколі проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 01.03.2023, протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 ві 07.03.2023, протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 07.03.2023, протоколу огляду флеш-накопичувача від 24 травня 2023 року, висновку експерта №186 від 17.05.2023, протоколом огляду Інтернет мережі від 20 квітня 2023 року.

Так, з протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 01.03.2023 видно, що органом досудового розслідування було проведено зняття інформації з електронних інформаційних систем стосовно громадянина РФ - ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме з профіля « ОСОБА_11 » в месенджері «Telegram», що закріплений за номером російського оператора мобільного зв`язку «Yota»: НОМЕР_2 , який перебуває у його особистому використанні. В ходя якого було виявлено та зафіксовано листування обвинуваченої ОСОБА_7 з ОСОБА_13 , де обвинувачена під час листування з останнім вказує на дислокацію військовослужбовців ЗСУ у м.Новогродівка.

Згідно з протоколом огляду Інтернет мережі, а саме сайту «https://myrotvorets.center», соціальних мереж одноклассники» та « Вконтакте » ( ІНФОРМАЦІЯ_5 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ОСОБА_19 ),) НОМЕР_3 ( ОСОБА_11 ) від 20 квітня 2023 року, було встановлено, що ОСОБА_19 є учасником незаконного збройного формуванням, створеного на тимчасово окупованій території,

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 07.03.2023, в ході проведення вказаної слідчої (розшукової) дії обвинувачена вказала на обставини її добровільного надання російським військовим допомоги, а саме перебуваючи за адресою реєстрації та фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою надання допомоги представникам збройних формувань держави агресора - ЗС РФ, зі свого власного акаунту, використовуючи власний телефон із сім-карткою мобільного оператора « Водафон » НОМЕР_1 , за допомогою месенджеру «Телеграм», відправляла на особистий акаунт абонента на ім`я « ОСОБА_11 » (підписаний як « ОСОБА_11 ») на номер НОМЕР_2 , який належить військовослужбовцю РФ ОСОБА_13 , інформацію стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України.

Згідно з протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 07.03.2023, під час обшуку були виявлені та вилучені дві банківські картки та належний ОСОБА_7 мобільний телефон з номерами телефону НОМЕР_1 та НОМЕР_4 ;

Відповідно до висновку експерта №186 від 17.05.2023 на наданому на дослідження мобільному телефоні марки «Redmi», моделі «M2004J19AG», назва моделі «Redmi 9», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , серійний номер « НОМЕР_7 » виявлено наступне інформаційне наповнення: вхідні та вихідні дзвінки (дата, часові мітки, тривалість дзвінка, телефонний номер контакту); контакти (найменування, номер телефону); журнал перегляду веб-сторінок (заголовок, URL-адреса, дата останнього перегляду, інформація про джерело); збережені пошукові запити; облікові записи користувачів (часова мітка, ім`я користувача, пароль, тип служби, джерело); файли cookie; історія листування у додатках «Facebook Messenger», «Instagram», «Odnoklassniki», «Telegram»; історія SMS-повідомлень (текст повідомлення, статус, учасники, часові мітки), електронна пошта (інформація абонента, вміст, додаткова інформація); відео- , аудіо-файли, файли зображень та текстові файли. Вказану інформацію збережено на носій інформації, у директорію «Xiaomi_Redmi 9» в файлі «Xiaomi_M2004J19C_Отчет.pdf», який додається до висновку експерта. Видалені файли наявним програмно-технічним комплексом встановити не вдалося. SIM карта із написом « НОМЕР_8 », яка була встановлена у наданому на дослідження мобільному телефоні, містить інформацію про контакти. Вказані дані збережено на носій інформації, у директорію «sim НОМЕР_8 » в файлі «EvidenceCollection_OT4eT.pdf», який додається до висновку експерта. SIM карта із написом « НОМЕР_9 », яка була встановлена у наданому на дослідження мобільному телефоні, містить інформацію про контакти. Вказані дані збережено на носій інформації, у директорію «sim НОМЕР_9 » в файлі «EvidenceCollection_Отчет.pdf», який додається до висновку експерта. На наданому на дослідження мобільному телефоні марки «Redmi», моделі «M2004J19AG», назва моделі «Redmi 9», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , серійний номер « НОМЕР_10 » виявлено встановлене програмне забезпечення для виходу в мережу Інтернет (Інтернет- браузер) «Chrome» та програмне забезпечення для передачі/отримання даних і спілкування через мережу Інтернет: « TikTok Lite », «Telegram», «ShareMe», «Facebook», «Messenger» («Facebook Messenger»), «Instagram», «Gmail», «OK» («Odnoklassniki»). Виявлено сліди доступу до мережі Інтернет, а саме: історія відвідуваних Web-сторінок; наявність cookie-файлів. Встановлено сліди електронного листування наявні в додатках «Facebook Messenger», «Instagram», «Odnoklassniki», «Telegram», які встановлені на наданому на дослідження мобільному телефоні. Вказану інформацію збережено на носій інформації у директорію «Xiaomi_Redmi 9» в файлі «Xiaomi_M2004J19C_Отчет.pdf», який додається до висновку експерта. На наданому на дослідження мобільному телефоні виявлено чат електронного листування у застосунку «Telegram» із здійсненним входом до акаунту під назвою « ОСОБА_20 », ідентифікатор користувача User ID « НОМЕР_11 », із номером мобільного телефону НОМЕР_1 , із користувачем додатку «Telegram» із акаунтом під назвою « ОСОБА_11 », ідентифікатор користувача User ID « НОМЕР_12 », із номером мобільного телефону НОМЕР_2 . Вказані дані збережено на носій інформації у директорію «Xiaomi Redmi 9» в файлі «Xiaomi_M2004J19C_Отчет.pdf» (стор. 5415, 5416), який додається до висновку експерта.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину, доведеність її вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

При цьому, суд першої інстанції спростував твердження обвинуваченої щодо того, що останній не було відомо про те, що ОСОБА_13 належить до збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території України та використання ним переданої обвинуваченою інформації для поліпшення ведення бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а грошові кошти ОСОБА_13 переказував на день народження її доньки.

Так, суд першої інстанції зазначив, що такі твердження обвинуваченої є непослідовними і направленими на уникнення останньою від кримінальної відповідальності, оскільки матеріалами провадження дійсно підтверджується, що обвинувачена спілкувалася з ОСОБА_13 щодо дня народження її доньки та переказу їй грошових коштів, чого і обвинувачена не заперечувала в суді першої інстанції й в подальшому ОСОБА_13 перераховував на банківську картку обвинуваченої 2000 грн. Разом з цим, відповідна переписка у додатку телеграм відбувалась у той же період, в якому обвинувачена пересилала інформацію про розташування військовослужбовців ЗСУ, а переселання ОСОБА_13 грошових коштів обвинуваченій відбулось після надання останньою інформації про розташування ЗСУ у м.Новогродівка. Також з переписки видно, що обвинувачена знала про приналежність ОСОБА_13 до збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території України та використання переданої обвинуваченою інформації для поліпшення ведення бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

З вказаними висновками погоджується і апеляційний суд, й оскільки стороною захисту в суді апеляційної інстанції цих обставин спростовано не було.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на непослідовну позицію обвинуваченої в суді апеляційної інстанції з приводу кримінальної карності її дій.

Так, обвинувачена в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала вимоги апеляційної скарги захисника, й просила перекваліфікувати її дії на ч. 2 ст. 114-2 КК України, за ознаками поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, обвинувачена продовжувала наполягати на тому, що з ОСОБА_13 в телеграмі вона спілкувалася виключно про погоду, природу, кохання та не передавала йому будь-якої інформації, яка стосувалася ЗСУ.

Зазначене, на переконання апеляційного суду, є обраною моделлю захисту обвинуваченою націленою на ухилення від кримінальної відповідальності за свої дії, а обвинувачена будучи громадянкою України, розуміючи, що в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, вчиняючи інкриміновані їй дії в період часу з 16.02.2023 по 20.02.2023, тобто коли країна перебувала в умовах війни рік, не могла не розуміти та не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій.

З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що обвинувачена ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у наданні незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним формуванням держави-агресора, допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, вчинила злочин, передбачений ч. 7 ст.111-1 КК України.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статей 323, 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку.

Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засуджену визнано винуватою, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Посилання обвинуваченої на те, що судом не було допитано всіх свідків у справі, зокрема ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та не було переглянуто електронні носії з допитами самої обвинуваченої, результати експертиз щодо стану здоров`я, та не надано належної оцінки показам свідка зі сторони захисту ОСОБА_21 , внаслідок чого було допущено неповноту судового розгляду, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом було досліджено докази, відповідно встановлено та узгоджено зі сторонами порядку дослідження доказів, й жодних заперечень з приводу об`єму досліджених судом доказів, сторона захисту не висловлювала та не клопотала про обов`язковий допит вказаних свідків.

При цьому, суд надав належну оцінку показам свідка ОСОБА_21 та обґрунтовано зазначив, що зазначений свідок будь-якої інформації щодо обставин пред`явленого обвинувачення не вказав, та не взяв їх до уваги.

Що стосується доводів сторони захисту про неправильну кваліфікації дій обвинуваченої та необхідність перекваліфікувати її дії на ч. 2 ст. 114-2 КК України, апеляційний суд зазначає таке.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо забезпечення протидії несанкціонованому поширенню інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану" 2160-IX від 24.03.2022, який набрав чинності 27.03.2022 Кримінальний кодекс України було доповнено новою статтею 114-2 КК України "Несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану", яка передбачає кримінальну відповідальність за: 1) Поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, у тому числі про їх переміщення територією України, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України чи Міністерством оборони України або в офіційних джерелах відповідних відомств країн-партнерів, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану; 2) Поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану ; 3) Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені за попередньою змовою групою осіб або з корисливих мотивів, або з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, чи незаконним збройним формуванням, або якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Приймаючи вказаний закон законодавець виходив з того, що ряд громадян України, іноді необдумано та небезпечно здійснюють допомогу ворогу шляхом розповсюдження інформації про направлення, переміщення міжнародної військової допомоги в Україну, а також інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших військових формувань України. Більше того, на численні заклики Збройних Сил України певні особи, причетні до здійснення такої діяльності, продовжують таку діяльність, що є неприпустимим в умовах продовження збройної агресії та ведення бойових дій. Пособництво державі-агресору, як явище, підриває національну безпеку України та становить безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційного ладу та іншим національним інтересам України, тому повинен нести за собою відповідальність, встановлену законом.

Зазначений законопроект розроблений з метою запобігти вчиненню відповідних злочинів та передбачити інші покарання для осіб, які навмисно та незаконно розповсюджують інформацію про направлення, переміщення міжнародної військової допомоги в Україну, а також інформацію про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших військових формувань України, шляхом встановлення кримінальної відповідальності за відповідні діяння.

Велика Палата Верховного 07 грудня 2021 року у справа № 905/902/20 вказала, що під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому, поширення вказаної інформації з метою її надання представнику іноземної держави не охоплюється виключно безпосереднім наданням інформації таким особам, оскільки у разі її поширення зазначена інформація може бути передана невизначеному колу осіб.

Відповідальність за вказане діяння може настати лише у разі, якщо воно є несанкціонованим, тобто відповідна інформація попередньо не була розміщена у відкритому доступі визначеними суб`єктами (Генеральний штаб Збройних Сил України, Міністерство оборони України або інші уповноважені державні органи).

Разом з тим, дії особи спрямовані на надання незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним формуванням держави-агресора, допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в чому виразилася протиправна поведінка ОСОБА_7 , та що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження мають бути кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої, є хибним тлумаченням стороною захисту закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що під дією КК України розуміється активна поведінка (вчинок) особи, в якій виражена зовні її воля і яка спрямована на спричинення певних негативних наслідків. При цьому, активна поведінка особи розуміє під собою не тільки дію в розумінні фізичних вчинків, а може проявлятися і в активному листуванні та повідомленні будь-якої інформації, розголошення, якої може нести за собою певні наслідки, а відтак твердження захисника про те, що дії обвинуваченої, яка в листуванні з ОСОБА_13 , який є учасником незаконного збройного формуванням, створеного на тимчасово окупованій території, передавала останньому інформацію стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України, й таким чином надавала допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, були активними та усвідомленими.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які узгоджуються між собою, що беззаперечно доводить провину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину за критерієм «поза розумним сумнівом».

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів також не встановлено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, міцних соціальних зв`язків не має, під наглядом у лікарів нарколога психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність тих, що обтяжують, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням, є законними, обґрунтованими та відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити і те, що ОСОБА_7 , як особа, яка відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до неї саме такого виду та розміру покарання з його реальним відбуванням, так як серед суспільства вона є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4