№ 1-кп/755/127/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004003 від 28.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Димерка, Броварського р-ну, Київської обл., українки, громадянки України, розлученої, маючої на утриманні двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВС Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому, на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та станом на день вчинення кримінального правопорушення являється діючим.

Так, у період дії воєнного стану на території України, 27.11.2023 року о 08 годині 43 хвилини, ОСОБА_4 разом зі своїм малолітнім сином знаходилися на касовій зоні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де помітила на поверхні столу для пакування товарів мобільний телефон марки «Nokia 7.2» у корпусі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який знаходився у чохлі чорного кольору, що належить неповнолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та в цей момент, у неї виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у період дії воєнного стану. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, у період дії воєнного стану, ОСОБА_4 підійшла до столу для пакування товарів, усвідомлюючи те, що вищевказаний мобільний телефон належить іншій особі, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих спонукань, своєю рукою забрала мобільний телефон марки «Nokia 7.2» у корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який знаходився у чохлі чорного кольору, оціночною вартістю 3315 гривень, сховала до своєї сумки, яка знаходилась на її руці, після чого, направилася до виходу із вказаного магазину. Завершивши свої злочинні дії, ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно, а саме, вказаний вище мобільний телефон при собі, вийшла з приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, тобто, своїми злочинними діями завдала матеріальної шкоди неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 3315 гривень.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнала у повному обсязі та показала, що дійсно, 27.11.2023 року, зранку, вона знаходилася у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», що за адресою: АДРЕСА_3 , де побачила мобільний телефон, який знаходився на столі для пакування товарів та вирішила його викрасти. Далі, переконавшись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, взяла зі столу вказаний мобільний телефон, поклала його до своєї сумки та пішла з ним додому. Викраденим мобільним телефоном вона мала намір у подальшому користуватися, або віддати своїм дітям. Зокрема, показала, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, розуміє, що його дії були умисними, у скоєному щиро каялася, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому, нічого протиправного вчиняти не буде, прохала дати їй шанс на виправлення та не позбавляти волі, так як все усвідомила, а на той час мала складне матеріальне становище.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.11.2023 року; протоколу огляду місця події від 30.11.2023 року; постанов про визнання та приєднання речових доказів від 30.11.2023 року та 04.12.2023 року; протоколу огляду речей від 05.12.2023 року; протоколу огляду речей і документів, які були вилучені на підставі постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 04.12.2023 року; висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 6161/23 від 07.12.2023 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю підтверджується її показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тому, знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про її особу, зокрема, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаялася, вину визнала повністю, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання скарг та нарікань на її поведінку від сусідів не надходило, викрадене майно повернуто, цивільний позов не заявлено.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченої у вчиненому та те, що має на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченої (щиро каялася, вину визнала повністю, раніше не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей), викрадене майно повернуте, наявності пом`якшуючих обставин, зокрема, прокурор прохала призначити обвинуваченій покарання, не пов`язане із позбавленням волі, суд дійшов висновку, що її перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, який упаковано до сейф пакету KIV2127862, що переданий під зберігальну розписку законному представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 - залишити в останнього;

- відеоносій - DVD-R диск, із записом з камер відеонагляду, які розміщено на приміщенні та у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен ій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя