ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/4059/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2015/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілої ОСОБА_8 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 18 07 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. астрахань кіровського району астраханської області рф, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, який введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався та діє дотепер, а саме 12 лютого 2024 дізнався, що у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , ніхто не проживає на постійній основі. Вказана обставина стала причиною виникнення суспільно небезпечного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з проникненням в житло та інше приміщення в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, переконавшись в тому, що його дії залишаться не поміченими сторонніми особами, діючи умисно та протиправно у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок злочинної діяльності, ОСОБА_7 в темну пору доби з 12 лютого 2024 року по 13 лютого 2024 року переліз через паркан, тим самим проник на територію зазначеного домоволодіння.

Далі ОСОБА_7 , через незачинені двері проник до житлового будинку вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав дитячий двоколісний велосипед білого кольору «Zink Team series», вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03 04 2024 становить 925 грн, після чого через незачинені двері проник до приміщення гаражу, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав запчастини до скутера «KANUNI», вартість яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1660 від 03 04 2024 встановити не виявилось можливим, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши при цьому потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 925 грн.

Після цього, 12 лютого 2024 ОСОБА_7 , знаючи що у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не проживає на постійній основі, оскільки його власницею є одна й та сама особа, що і домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, переконавшись в тому, що його дії залишаться не поміченими сторонніми особами, діючи умисно та протиправно, таємно, повторно, у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок злочинної діяльності, в темну пору доби з 12 лютого 2024 року по 13 лютого 2024 року, через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння.

Надалі ОСОБА_7 , через незачинені двері проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав наступне майно: електроточило «Craft-Tec PXBG202», серійний номер № 71-005152 з точильним каменем, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1577 від 05 03 2024 становить 1066,33 грн; кутову шліфувальну машину «Арсенал УШМ-180/1950» сірого кольору з відрізним кругом фірми «Ninja», вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1577 від 05.03.2024 становить 833,00 грн; мотор-компресор від холодильника «ХКВ 6 23-1М-125 R12», потужністю 220V-50 Hz, серійний номер 423140, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1577 від 05.03.2024 становить 533,33 грн; електродриль «Baikal Е-131А», потужністю 800 Вт сірого кольору, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1577 від 05.03.2024 становить 816,33 грн; бензокосу «Good Luck 6100», червоного кольору, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1577 від 05.03.2024 становить 2325,06 грн; бензопилу «Stihl MS170», з корпусом коричневого кольору, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 2750,00 грн; казанок алюмінієвий об`ємом 7 літрів з кришкою, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 400,00 грн; тачку господарську «Werk WB0851», одноколісну з оцинкованим кузовом, вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1577 від 05.03.2024 становить 1266,00 грн; бідон господарський алюмінієвий об`ємом 15 л, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 273,00 грн; чотири автомобільні шини «Rosava», розмірами 155/70R13, вартість яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 встановити не виявилось можливим; каструлю алюмінієву об`ємом 40 літрів, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 883,00 грн; каструлю алюмінієву об`ємом 20 л, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 725,00 грн; каструлю алюмінієву об`ємом 10 л, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 238,00 грн; бідон алюмінієвий об`ємом 40 л, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 483,00 грн; бідон алюмінієвий об`ємом 40 л, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 483,00 грн; бідон алюмінієвий об`ємом 40 л, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 483,00 грн; бідон алюмінієвий об`ємом 25 л, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1660 від 03.04.2024 становить 316,00 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши при цьому потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 13874,05 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло та інше приміщенням, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, просить скасувати вирок відносно ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить змінити кваліфікацію дій ОСОБА_7 за епізодом викрадення дитячого двоколісного велосипеду з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України.

За другим епізодом крадіжки, а саме за адресою: АДРЕСА_2 виключити посилання суду в мотивувальній частині вироку на кваліфікуючу ознаку за ч.4 ст. 185 КК України, як «вчинене повторно».

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог автор апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані, що характеризують особу обвинуваченого та характер вчинених ним дій.

Зазначив, що, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте не має судимості в силу ст. 89 КК України, то на переконання сторони обвинуваченого, лише покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства, у даному випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративне правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», вважає, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 162 КК України, що покращить становище засудженого.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні та просив про їх задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З оскаржуваного вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України у домоволодінні АДРЕСА_3 ОСОБА_7 вчинив 12 лютого 2024 року. Діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 925 грн.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3 028 грн, тобто на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становив 3 028 грн.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна за епізодом викрадення майна, поєднаного з проникненням у домоволодінні АДРЕСА_3 становила 925 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3 028 грн, колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за вищевказаним епізодом, а саме вчинення його з проникненням у житло та інше приміщення, на переконання колегії суддів доводи прокурора щодо необхідності кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 162 КК України не позбавлені правових підстав.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд, який в своїй постанові від 21 08 2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч. 3 ст. 337 КПК зазначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Так, судом першої інстанції достеменно встановлено, що 12 02 2024 року ОСОБА_7 проник до житлового будинку АДРЕСА_3 звідки таємно викрав дитячий двоколісний велосипед.

Об`єктивна ж сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_7 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в житло з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житло, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

Враховуючи викладене та на підставі положення ч. 3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом крадіжки дитячого велосипеда, вчиненого 12 02 2024 року з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті, та відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України змінити вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за ч.4 ст. 185 КК України на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи при цьому від його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який: повністю визнав свою винуватість у вчиненому та щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, визнавши при цьому щире каяття останнього та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставинами, що відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Обставин же, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегією судді встановлено та не спростовано стороною обвинувачення, що з липня 2024 року ОСОБА_7 більше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_7 обов`язків, покладених на останнього відповідно положень ст. 76 КК України.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно усвідомив протиправність своїх дій, став на шлях виправлення та, наразі, не є суспільно-небезпечною особою, виправлення якої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченого ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано не було, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, не знайшли свого підтвердження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставин, які можна визнати пом`якшуючими, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо виду та розміру покарання та вважає його необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження ним нових злочинів.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 18 07 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, в частині засудження за 1-м епізодом від 12 02 2024 року вчиненим у домоволодінні АДРЕСА_3 , змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання за цією статтею у виді 2 років обмеження волі.

За 2-м епізодом крадіжки за адресою: АДРЕСА_2 посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині вироку на кваліфікуючу ознаку за ч. 4 ст. 185 КК України як «вчинене повторно» - виключити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно з ч.1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4