Номер провадження: 11-сс/813/810/24
Справа № 496/3213/24 1-м/496/1/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора Козика

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.05.2024 року, відносно:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця Республіки Узбекистан, гр. Республіки Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

- про застосування тимчасового арешту строком на 40 діб,

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.05.2024 року задоволено клопотання виконуючого обов`язки керівника Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 та відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб, до надходження запиту про його видачу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в якій просили скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Доводи апеляційних скарг обґрунтовують тим, що клопотання прокурора необґрунтоване, а слідчий суддя не приділив уваги тому факту, що ОСОБА_8 , має статус особи, яка потребує тимчасового захисту в Україні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року передбачено, що особа яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

Відповідно до приписів ст. 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою цієї статті, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.

Прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.

До клопотання додаються: 1) протокол затримання особи; 2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; 3) документи, що підтверджують особу затриманого.

Клопотання має бути розглянуто слідчим суддею у найкоротший строк, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту затримання особи.

При розгляді клопотання слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує йому зробити заяву, перевіряє наявність документів, передбачених пунктом 2 частини четвертої цієї статті, вислуховує думку прокурора, інших учасників і виносить ухвалу про: 1) застосування тимчасового арешту; 2) відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Згідно з матеріалами провадження, 01 травня 2024 року о 12 годині 00 хвилин співробітниками 25 прикордонного загону ДПС України, на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Паланка-Маяки- Удобне», затримано в порядку ст. 582 КПК України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_11 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності. Про затримання ОСОБА_8 складено відповідний протокол, в порядку ст. ст. 206, 208, 582 КПК України.

Підставою для затримання ОСОБА_8 та застосування у подальшому стосовно нього тимчасового арешту є документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави у вигляді тримання під вартою.

З відомостей, наданих ВМПС ГУ Національної поліції в Одеській області від 01.05.2024 за № 50/635, вбачається, що ОСОБА_12 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу, станом на 01.05.2024, розшукується на міжнародному рівні (з 22.09.2022) з метою арешту та подальшої екстрадиції до Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 244-2 КК Узбекистану «створення, керівництво або участь у релігійних, екстремістських, фундаменталістських або інших заборонених організаціях».

ОСОБА_8 вступив до "Hizb ut-Tahrir" (міжнародна терористична організація, що ставить за мету збройну зміну державного ладу в Узбекистані та інших країнах) та пропагував ідеї організації серед населення.

23.12.2008 р. судом Criminal Court of Djizak city видано ордер на арешт ОСОБА_8 (кримінальна справа № 593).

З відомостей, наданих ВМПС ГУ Національної поліції в Одеській області від 02.05.2024 за № 50/641, вбачається, що НЦБ Інтерполу в Узбекистані підтвердило розшук громадянина ОСОБА_8 , на міжнародному рівні у вигляді червоного оповіщення (арешт з метою екстрадиції) для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 244-2 (створення, керівництво або учать у релігійних, екстремістських, фундаменталістських або інших заборонених організаціях) КК Узбекистану, висловило подяку за арешт особи та повідомило, що Офіс Генерального прокурора Узбекистану направить матеріали про екстрадицію на адресу компетентних органів України дипломатичними каналами у найкоротші термін.

Відповідно до витягу з обліків Генерального секретаріату Інтерполу, встановлено, що за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 244-2 КК Узбекистану, максимально можливе покарання - 15 років позбавлення волі. Злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_8 на території Республіки Узбекистан відповідає злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України та є екстрадиційним.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг захисників про те, що слідчий суддя не врахував те, що при затриманні ОСОБА_8 мав документи особи, яка потребує додатково захисту в Україні, у зв`язку з чим, на підставі ст. 589 КПК України, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України, колегією суддів встановлено наступне.

Так, згідно клопотання виконуючого обов`язки керівника Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 воно подане про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_8 .

Апеляційний суд враховує, що на теперішній час не вирішується питання про екстрадиційний арешт ОСОБА_8 , та клопотання прокурора подане в порядку, передбаченому ст. 583 КПК України.

При цьому, посилання адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на положення ч. 2 ст. 589 КПК України, про те, що особа, якій надано статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана іншій державі, на даному етапі є передчасним, оскільки ст. 589 КПК України, регламентує підстави та порядок відмови у видачі (екстрадиції).

Натомість, під час розгляду клопотання прокурора, слідчим суддею встановлено, що аналіз норм КПК України ст.ст. 583-593 щодо підстав тимчасового затримання дає підстави стверджувати, що при вирішенні питання про наявність підстав застосування даного заходу, слідчий суддя повинен враховувати тільки наявність документів, передбачених ч.4 ст.583 КПК України (протокол затримання, документи підтверджуючі факт вчинення особою злочину на території іноземної держави, документи, що підтверджують особу затриманого) та за результатами розгляду застосувати або відмовити у застосуванні тимчасового арешту.

При розгляді відповідного питання про застосування тимчасовою арешту, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що суд не має права посилатися на інші положення статей КПК України щодо відсутності або наявності підстав і мети застосування запобіжних заходів, оскільки мета і підстави застосування тимчасового арешту регламентовані виключно статтею 583 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що після перевірки оригіналу вилученого згідно протоколу затримання співробітниками Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області посвідчення особи ОСОБА_8 , яка потребує додаткового захисту в Україні серії НОМЕР_1 , від 12.05.2023 року, прокурор здійснив дії щодо негайного звільнення ОСОБА_8 з-під варти, що підтверджено учасниками провадження в апеляційному суді.

Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про те, що питання надання додаткового захисту ОСОБА_8 досліджувалося судами України та вже надано правову оцінку законності отримання статусу додаткового захисту в Україні, тому сторона обвинувачення не навела та не надала жодних доказів, які спростовують не отримання затриманим додаткового захисту в Україні, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими.

Так, стороною обвинувачення в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувалось того, що на теперішній час встановлено, що ОСОБА_8 має статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, проте, на момент його затримання такі дані потребували додаткової перевірки, після проведення якої, ОСОБА_8 був звільнений з-під варти.

Аналізуючи доводи захисника ОСОБА_6 про незаконність затримання ОСОБА_8 із посиланням на положення ст. 582 КПК України, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З огляду на положення вказаних норм КПК, захисник мав право звернутись до слідчого судді за місцем утримання ОСОБА_8 зі скаргою на його незаконне затримання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що слідчим суддею при дослідженні ризиків та постановленні ухвали не було враховано, що на цей час ОСОБА_8 має статус особи, яка потребує додаткового захисту, легально перебуває на території України як особа, що потребує додаткового захисту, має міцні соціальні зв`язки, оскільки вже достатньо довгий час проживає на території України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є одруженим, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, які залишаться без батьківського піклування та без засобів для утримання, в нього відсутні документи для виїзду за кордон, що виключає ухилення від правосуддя та можливість покинути Україну, апеляційний суд їх відхиляє.

Згідно ст. 541 КПК України тимчасовим арештом є взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

Метою тимчасового арешту відповідно до ст.ст. 541, 583 КПК України є виключення можливості особі переховуватись від компетентних органів державної влади до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

ОСОБА_8 був затриманий 01 травня 2024 року о 12 год. співробітниками 25 прикордонного загону ДПС України, на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Паланка-Маяки- Удобне», тобто під час спроби перетину державного кордону України, що спростовує всі перелічені твердження апеляційної скарги захисника про відсутність в нього наміру покинути територію України, а також про наявність міцних соціальних зв`язків та залишення дітей без батьківського піклування.

Відповідно до ст. 211 КПК України, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами ст. 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Протокол про затримання ОСОБА_8 був складений співробітниками Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області 01.05.2024 року о 18 год. 43 хв.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 03.05.2024 (а.п. 31) був визначений слідчий суддя Біляївського райсуду Одеської області для розгляду клопотання, розгляд якого відповідно до журналу судового засідання (а.п. 54) розпочався 03.05.2024 о 15 год. 14 хв. за участю прокурора, затриманого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_13 .

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_8 був доставлений до слідчого судді для розгляду клопотання прокурора у передбачені законом строки, тому слідчий суддя мав законні підстави для розгляду клопотання прокурора та перевірки підстав для тимчасового арешту затриманого.

Також, апеляційний суд відхиляє вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про зобов`язання Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області та Біляївської окружної прокуратури негайно повернути ОСОБА_8 оригінали посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту в Україні СР 001004 та проїзний документ особи, якій надано додатковий захист ТС000927, оскільки апеляційний суд звертає увагу апелянта, що оскарження дій чи бездіяльності прокурора передбачено в іншому порядку, встановленому ст. 303 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що на час постановлення ухвали у слідчого судді були всі законні підстави для розгляду клопотання прокурора, тому висновки слідчого судді про необхідність тимчасового його затримання, являються обґрунтованими.

Відповідно до припису ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та скасування ухвали слідчого судді - немає.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 370, 404, 405, 407, 424, 583, 584 КПК України, апеляційний суд

постановив

Апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.05.2024 року, якою відносно ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб, до надходження запиту про його видачу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4