У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000427 від 17.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України про скасування арешту майна,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 , від 31.10.2023 року на земельні ділянки, які знаходяться у власності ОСОБА_6 .

В судове засідання учасники не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Від представника власника майна ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання без їх участі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що 31.10.2023 року ухвалою слідчого судці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 задоволено клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000427 від 17.05.2023 року та накладено арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :17:001:0508 площею 0,0014 га та :17:001:0507 площею 0,1467 га, які перебувають у власності ОСОБА_6 , у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування майном, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на ньому, здійснення будь-яких дії щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, проведення реєстраційних та нотаріальних дій.

З вищевказаної ухвали вбачається, що арешт накладено з метою запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельних ділянок за кадастровими номерами :17:001:0508 площею 0,0014 га та :17:001:0507 площею 0,1467, вжиття заходів щодо недопущення проведення незаконного будівництва на даних земельних ділянках та з метою збереження речового доказу.

Клопотання адвоката аргументовано тим, що в рамках кримінального провадження № 0000427 від 17.05.2023 року предметом досудового розслідування є припущення прокурора, що в ході проведення будівельних робіт на земельних ділянках за кадастровими номерами :17:001:0508 площею 0,0014 га та :17:001:0507 площею 0,1467 га може бути заподіяна значна шкода громадським інтересам та інтересам окремих фізичних осіб, оскільки відповідно до наявної інформації з КП «Водоканал м. Ужгород» на вищевказаних земельних ділянках розташовані балансові мережі підприємства: водогін Д-500 та самопливний каналізаційний колектор Д-1200 мм, а поруч із земельною ділянкою проходить напірний каналізаційний колектор від 1,5 до 2 м.. Земельні ділянки кадастровий номер :17:001:0508 площею 0,0014 га, та кадастровий номер 211010000:17:001:0507 площею 0,1467 га перебувають у законному володінні ОСОБА_6 починаючи з 2004 року, що засвідчується копіями державними актів серії та номери ЗК 026619, ЗК НОМЕР_1 та ЗК НОМЕР_2 (копії додаються).

Земельні ділянки кадастровий номер :17:001:0508 площею 0,0014 га, та кадастровий) номер 211010000:17:001:0507 площею 0,1467 га сформовані для будівництва і обслуговування житлового будинку (господарських будівель та споруд), код КВЦПЗ 02.01. (роздруківки витягів з ДЗК додаються).

При цьому, із долученого до матеріалів клопотання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт № ЗК07 від 21.06.2023 року можна встановити, що ОСОБА_6 вів підготовчі роботи по іншій земельній ділянці - :17:001:0490.

У дійсності, будівельні роботи на вказаних земельних ділянках так і не були розпочаті, а починаючи з 21.07.2023 року ні ОСОБА_6 ні будь-які інші особи взагалі не відвідують та відповідно не використовують такі земельні ділянки.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів та/або відомостей які б підтвердили факт ведення будівельних по земельних ділянках кадастрові номери :17:001:0508 та :17:001:0507.

Натомість зі змісту ухвали слідчого судді ОСОБА_5 по справі № 308/11182/23 від 31.10.2023р. вбачається, що на земельних ділянках з кадастровими номерами ; 17:001:0508 та :17:001:0507 проводяться будівельні роботи.

На замовлення представника власника арештованого майна, складений та виготовлений висновок судового експерта ОСОБА_7 , від 11.07.2024 року за Е- 27/24 у відповідності до якого:

- не встановлено невідповідності передпроектної пропозиції запланованого до спорудження ОСОБА_8 об`єкта будівництва «Будівництво індивідуального житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою по АДРЕСА_1 » та конструктивних рішень щодо його реалізації;

-встановлено відсутність негативного впливу такого запланованого наміру забудови на водогін діаметром 500мм та самопливної каналізації колектора діаметром 1200мм, які розташовані по території земельних ділянок ОСОБА_8 ; :

-встановлено відсутність негативного впливу водогону діаметром 500мм та самопливної каналізації колектора діаметром 1200мм на запланований ОСОБА_8 намір забудови.

В свою чергу, такі висновки зроблені виходячи із звіту про наукову технічну продукцію базової проектної організації (Закон України «Про будівельні норми»), що свідчить про фаховість та безапеляційність такої позиції.

Як наслідок, висновок судового експерта вказує на безпідставність та необґрунтованість припущень заявника у межах даного кримінального провадження, а також спростовує доводи, наведені прокурором у клопотанні про необхідність накладення арешту па земельні ділянки, яке було задоволено слідчим суддею ухвалою від 31.10.2023р.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, клопотання представника власника майна про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000427 від 17.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 від 31.10.2023 року арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :17:001:0508 площею 0,0014 га та :17:001:0507 площею 0,1467 га, що є власністю ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1