Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1566/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/722/24
Категорія .422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №288/1566/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.07.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора. Продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, місто Маріуполь, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 діб до 08 вересня 2024 року.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не залишати своє місце проживання, а саме: квартиру АДРЕСА_3 - цілодобово;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- носити електронний засіб контролю.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час (з 22.00 год. до 06.00 год.) за місцем проживання: АДРЕСА_4 . При цьому, вважає необґрунтованим пред`явлене обвинувачення його підзахисному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Звертає увагу, що зміст пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення не відповідає дійсним обставинам справи, що в свою чергу підтверджують і матеріали кримінального провадження, які на даний час відкриті стороні захисту, жодних дій по проникненню до приміщення потерпілого ОСОБА_9 . ОСОБА_8 не здійснював, де знаходиться зазначений будинок не знає, при цьому, з іншими обвинуваченими, зокрема: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_8 знайомий не був, а був знайомий по військовій службі лише з ОСОБА_13 , так як перебували на лікуванні разом у госпіталі після поранення. Наголошує, що судом належно не враховано стан здоров`я обвинуваченого та міцність соціальних зв`язків останнього, зокрема ОСОБА_8 є внутрішньо-переміщеною особою з м.Маріуполь, особою з інвалідністю III групи довічно, учасником бойових дій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, доводи прокурора, який просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

У відповідності до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частини шостої даної статті у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується..

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №288/1566/24, в провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000050 від 25.01.2024 відносно ОСОБА_11 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.187 КК України.

11.07.2024 в підготовчому судовому засіданні Попільнянським районним судом Житомирської області, в порядку ч.3 ст.315 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 (а.п.1-5).

Як вважає апеляційний суд, вище зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу. Сторона захисту (обвинувачений та його захисник, а.п.8-10, 32-47) була відповідно ознайомлена з цим клопотанням, надала свої письмові заперечення на це клопотання, безпосередньо в судовому засіданні заперечувала проти його задоволення, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт у визначений період доби, наводивши відповідні доводи на спростування позиції прокурора, тощо. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Вирішуючи клопотання прокурора (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження), суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують цей запобіжний захід.

При цьому, під час розгляду клопотання прокурора, судом першої інстанції належно проаналізовані доводи сторони захисту викладені, безпосередньо, як в запереченнях, так і в судовому про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, цим доводам дана відповідна оцінка та належний аналіз.

В свою чергу, на даний час, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом факту винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції при постановленні вироку.

Апеляційні посилання захисника на необґрунтованість підозри її підзахисному на даний час є об`єктивно передчасними.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого з огляду на наступне.

При цьому, твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу (домашній арешт у визначені години) є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Апеляційний суд вважає наведені прокурором підстави для продовження строку цілодобового домашнього арешту належним чином обґрунтованими та вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання (призначеного в разі визнання його винуватим), передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При цьому, у відповідності до матеріалів провадження №288/1566/24, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.187 КК України, тобто, у вчинені тяжкого кримінального правопорушення.

Слід взяти до уваги і фактичні обставини інкримінованих злочинних дій обвинуваченому, зокрема, скоєння правопорушення за попередньою змовою групою осіб, його корисливий мотив, поєднання із погрозою застосування насилля, відповідну процесуальну роль обвинуваченого ОСОБА_8 , як і значну суспільну небезпеку вчиненого, що опосередковано свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, та об`єктивно підсилює вище зазначений процесуальний ризик.

В даному випадку, є висока вірогідність того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню, як можливість вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Судом взято до уваги і характеризуючі дані особу ОСОБА_8 дані, зокрема про те, що останній не судимий, не працює, не має сім`ї та утриманців, має задовільний стан здоров`я та відповідний вік.

Встановлені процесуальні ризики на початкову стадію судового розгляду провадження є суттєвими, і, як засвідчили обставини, якими обґрунтовується клопотання, продовжують існувати, а викладені прокурором у клопотанні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом.

Таким чином, на даний час існує об`єктивна потреба у необхідності подальшого продовження щодо ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що зумовлюється переліченими ризиками у сукупності з тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, даними про особу підозрюваного та іншими обставинами, які відповідно до ст.178 КПК України, були враховані судом при продовженні останньому дії цього запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги адвоката щодо незаконності ухвали суду першої інстанції, є непереконливими, оскільки суд при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими Закон пов`язує можливість продовження дії застосування запобіжного заходу, в тому числі і у вигляді домашнього арешту на певний період доби, при цьому, вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту та належним чином мотивував своє рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційні посилання адвоката на характеризуючі дані про особу підозрюваного (стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, ВПО з м.Маріуполь, інвалідність III групи довічно, учасник бойових дій), наразі не переважають над наявністю існуючих на момент розгляду клопотання ризиків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України. Встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження, який на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для обвинуваченого.

Саме таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.07.2024, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 , з покладанням відповідних процесуальних обов`язків, строком на 60 діб до 08 вересня 2024 року включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: