Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/570/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Олександрія Кіровоградської області, громадянки України, українки, не працюючої, заміжньої, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не маючої, маючої середню спеціальну освіту, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування

За участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024, застосовано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що обґрунтованість підозри підтверджується:рапортом про реєстрацію злочину від 29.10.2024 року; протоколом ОМП від 29.10.2024 року;протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 30.10.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 30.10.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30.10.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 30.10.2024 року.

Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є особливо тяжким, санкцією даної частини статті передбачено позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, рухомого майна у власності не має, як і накопичень, проте раніше не судима, має вік 56 років, має постійне місце проживання та реєстрації, має у власності будинок та землю, в якому проживала з чоловіком, за її неспростованих доводів мала неофіційні заробітки, має двох дорослих доньок, які проживають окремо, за таких підстав можна вважати, що підозрювана має сталі соціальні зв`язки.

Проте, наявність таких зв`язків не стала стримуючим фактором від вчинення злочину, направленого на позбавлення найбільшої цінності у суспільстві - людського життя.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція за вчинення якого передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, отже остання усвідомлюючи міру покарання, яка може бути до неї застосована у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, тобто вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, підозрювана ОСОБА_7 вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, що також вказує на обґрунтований ризик продовження злочинної поведінки, зважаючи на те, що підозрювана не контролює своїх дій під впливом алкоголю.

Враховуючи викладене, поведінка ОСОБА_7 дає підстави вважати, що вона буде перешкоджати у встановленні істини чи перекручувати визначальні обставини у кримінальному провадженні, вчинить дії по знищенню слідів злочину.

Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно неї більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_7 знаходячись на свободі, маючи можливість вільного пересування та контактів, спроможна незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків та з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, може впливати на свідків, перешкоджаючи встановленню істини досудовому розслідуванню по даному кримінальному провадженню, тобто вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, зазначені в клопотанні ризики щодо переховування від суду, незаконний вплив на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень є належно обґрунтованими.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого суду скасувати, обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 23 до 06 ранку за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язків.

Зазначає, що ОСОБА_13 неодноразово застосував фізичну силу до своєї дружини, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї.

Ставить під сумнів кваліфікацію дії підозрюваної за ч.1 ст. 115 КК України.

Вказує, що ОСОБА_14 має міцні соціальні зв`язки, а саме: зареєстрована та має у власності1/2 частину нерухомого майна, до кримінальної відповідальності не притягувалася, має двох повнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скаргита вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Постанова судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178,183 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Під час розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний встановити обґрунтованість підозри, а також проаналізувати наявність конкретних ризиків, які обумовлюють обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому відповідні ризики повинні бути належним чином доведені, викладені в матеріалах кримінального провадження та свідчіть про необхідність в обранні саме цього запобіжного заходу.

Чинним законодавством в якості доречних та достатніх ризиків які необхідні для утримання особи під вартою визначені ризики: можливої втечі; порушення громадського порядку; перешкоди встановлення істини в справі та можливості скоєння аналогічного злочину.

При винесенні рішення про обрання запобіжного заходу суд повинен враховувати, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність реальної підстави або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).

Відповідно до п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Установленою практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення, при зверненні до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу, обов`язок довести не лише існування заявлених ризиків, а і наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Встановлено, що у провадженні СВ ВП №2 ( м. Кропивницький) Кропивницького РУП перебуває кримінальне провадження №0000528 від 29.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є особливо тяжким, санкцією даної частини статті передбачено позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, рухомого майна у власності не має, як і накопичень, проте раніше не судима, має вік 56 років, має постійне місце проживання та реєстрації, має у власності будинок та землю, в якому проживала з чоловіком, за її неспростованих доводів мала неофіційні заробітки, має двох дорослих доньок, які проживають окремо, за таких підстав можна вважати, що підозрювана має сталі соціальні зв`язки.

Проте, наявність таких зв`язків не стала стримуючим фактором від вчинення злочину, направленого на позбавлення найбільшої цінності у суспільстві - людського життя.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція за вчинення якого передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, отже остання усвідомлюючи міру покарання, яка може бути до неї застосована у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, тобто вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, підозрювана ОСОБА_7 вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, що також вказує на обґрунтований ризик продовження злочинної поведінки, зважаючи на те, що підозрювана не контролює своїх дій під впливом алкоголю.

Враховуючи викладене, поведінка ОСОБА_7 дає підстави вважати, що вона буде перешкоджати у встановленні істини чи перекручувати визначальні обставини у кримінальному провадженні, вчинить дії по знищенню слідів злочину.

Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно неї більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_7 знаходячись на свободі, маючи можливість вільного пересування та контактів, спроможна незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків та з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, може впливати на свідків, перешкоджаючи встановленню істини досудовому розслідуванню по даному кримінальному провадженню, тобто вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчим суддею місцевого суду вірно враховано обставини провадження, характер обвинувачення, особу підозрюваної. Оцінено суворість можливого покарання наявність небезпеки можливості ухилення останнього від правосуддя та здійснення тиску на свідків у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Стороною обвинувачення доведена об`єктивна необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваної під вартою.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 України, з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що меш суворий запобіжний захід, в тому числі і той, який просила застосувати до нього сторона захисту у вигляді домашнього арешту, ніж тримання під вартою, зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії, не можуть оцінюватись докази в їх сукупності для встановлення наявності або відсутності в діях особи складу злочину та належність, допустимість доказів цього, обставини на які посилається захисник, будуть встановлюватись і досліджуватись під час судового розгляду в сукупності з усіма зібраними на досудовому слідстві доказами.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Жодних доказів про те, що підозрюване не може утримуватися під вартою, стороною захисту не представлено.

Посилання сторони захисту, що слідчим суддею не враховано особу підозрюваної та наявність міцних соціальних зв`язків є безпідставним та не є стримуючим фактором з урахуванням встановлених ризиків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обгрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження.

Беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і їх необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024, якою застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4