Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1812/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/819/24
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 вересня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 01 листопада 2024 року,

встановила:

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 вересня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 01 листопада 2024 року включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України та в межах даного кримінального провадження обвинувачений перебував у розшуку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Наголошує на тому, що ОСОБА_6 перебуває під вартою з 28.02.2024 року.

На думку захисника запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим для ОСОБА_6 .

Вказує, що жоден з риків прокурором не доведений.

Зазначає, що свідки та потерпілі вже допитані.

Сторона захисту наголошує на тому, що в обвинуваченого немає мети переховуватись від суду, оскільки він самостійно повернувся до України захищати Батьківщину.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України, одне з яких відповідно до ст.12 КК є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі та у 2018 році звільнився з місць позбавлення волі.

Крім того, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, а ухвалою суду від 06.12.2023 р. ОСОБА_6 оголошено у розшук, із наданням дозволу на затримання обвинуваченого. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України було зупинене до розшуку обвинуваченого.

28.02.2024 р. працівниками поліції обвинуваченого ОСОБА_6 затримано та доставлено до суду для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, який неодноразово продовжувався.

Тому, на думку колегії суддів, ризик переховування від суду є доведеним, а доводи апелянта про недоведеність вказаного ризику є помилковими.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки потерпілі в суді першої інстанції вказали про необхідність тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки вони побоюються за своє життя, а один із свідків являється колишньою співмешканкою обвинуваченого.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України також доведений прокурором, оскільки ОСОБА_6 тричі притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання реально у місцях позбавлення волі, однак він висновків для себе з попередніх судимостей не зробив, не бажає ставати на шлях виправлення і за обвинуваченням вчинив нові кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Щодо посилань захисника про бажання ОСОБА_6 проходити військову службу в Збройних Силах України для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, то суд зазначає, що порядок скасування запобіжного заходу з таких підстав передбачений ст. 616 КПК України.

Зокрема, у ч. 1 ст. 616 КПК України передбачено, що за результатами розгляду клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст. 28 КПК України, оскільки ОСОБА_6 утримується під вартою з 28.02.2024 року і відповідно до ч.4 ст.28 КПК України суд має першочергово розглядати справи щодо особи, яка тримається під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 вересня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 01 листопада 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: