Справа № 342/721/24
Провадження № 1-кп/342/111/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 10.04.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронів, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, непрацюючого, з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше, 23.03.2023, судимого Городенківським районним судом за ст.126-1 КК України до покарання у виді 170 годин громадських робіт, яке відбув 07.07.2023,

який обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо потерпілої ОСОБА_6 , з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої, за наступних обставин.

ОСОБА_3 проживає спільно із співмешканкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в одному житловому будинку по АДРЕСА_1 , з якою має спільний побут та пов`язаний сімейними відносинами. Між ОСОБА_3 та його співмешканкою ОСОБА_6 , у зв`язку із зловживанням ОСОБА_3 спиртними напоями, склались особисті неприязні відносини, які супроводжуються постійними сімейними сварками, нецензурною лайкою, образами та вчиненням ОСОБА_3 відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 домашнього насильства. Так, ОСОБА_3 , 19.05.2023 близько 15.00 год, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив конфлікти зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , з якою проживає за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, внаслідок чого завдав шкоду її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП. За вищевказаними фактами працівниками відділення №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області щодо ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП. Рішенням Городенківського районного суду ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та 06.06.2023 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_3 04.03.2024 близько 19.00 год за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив конфлікти зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , під час якого висловлювався щодо неї нецензурними словами, внаслідок чого завдав шкоду її психічному здоров`ю. За вказаним факту працівниками відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області щодо ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП. Рішенням Городенківського районного суду ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та 21.03.2024 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 357 гривень.

Також ОСОБА_3 07.04.2024 приблизно о 19.00 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , під час якого висловлювався щодо неї нецензурними словами, принижував її честь та гідність, тобто застосував домашнє насильство, внаслідок чого завдав внаслідок чого завдав шкоду її психічному здоров`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_6 звернулась до відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення щодо неї співмешканцем ОСОБА_3 домашнього насильства, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію про вчинене кримінальне правопорушення від 09.04.2024 та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст.126-1 КК України як умисне систематичне вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Внаслідок умисних систематичних, протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Не зважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_3 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість 04.05.2024 близько 20.00 год за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , під час якого висловлювався щодо неї нецензурними словами, принижував її честь та гідність, тобто застосував домашнє насильство, внаслідок чого завдав внаслідок чого завдав шкоду її психічному здоров`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_6 звернулась до відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення щодо неї співмешканцем ОСОБА_3 домашнього насильства, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію про вчинене кримінальне правопорушення від 06.05.2024 та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст.126-1 КК України як умисне систематичне вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи. Внаслідок умисних систематичних, протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; просив визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України та застосувати щодо нього покарання у виді 240 годин громадських робіт та застосувати обмежувальні заходи.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 не заперечила щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Пояснила, що дійсно ОСОБА_3 неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство психологічного характеру та постановами суду притягувався до адміністративної відповідальності. Таку поведінку обвинуваченого пояснила зловживанням останнім алкогольними напоями. На даний час претензій до обвинуваченого немає. Просила ОСОБА_3 суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив про неодноразове вчинення домашнього насильства щодо своєї співжительки ОСОБА_6 , за що постановами суду притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Зазначив, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Не зміг пояснити причину вчинення домашнього насильства щодо співмешканки ОСОБА_6 Запевнив, що більше таких дій вчиняти не буде. Просив суд суворо не карати.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілої, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді.

Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.04.2024;

- комплексним психологічним дослідженням ОСОБА_6 ;

- копіями постанови Городенківського районного суду від 06.06.2023 у справі №342/654/23 та від 21.03.2024 у справі №342/438/23 щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Також суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, копію паспорта громадянина України; довідки КНП «Городенківська БЛІЛ» про те, що ОСОБА_3 не знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога; характеристику з місця проживання обвинуваченого; вимогу про судимість, висновок органу пробації, інші матеріали.

На підставі наведеного суд приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ст.126-1 КК України як умисного систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї співжительки ОСОБА_6 , що призводить до психологічних страждань потерпілої.

Згідно ст.126-1 КК України домашнє насильство - умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Встановлено, що «систематичність» характеризується двома критеріями: кількісним (тобто багаторазовістю періодично здійснюваних дій) та якісним (тобто взаємозв`язком, внутрішньою єдністю, що утворюють певну лінію поведінки винного щодо конкретного потерпілого чи потерпілих). Лише за наявністю як кількісного, так і якісного критерію можна стверджувати, що насильство має систематичний характер. Зміст кількісного критерію систематичності як ознаки домашнього насильства передбачає вчинення особою три і більше разів діяння (ця сукупність охоплює також попереднє притягнення до адміністративної відповідальності). Систематичним учиненням фізичного, психологічного або економічного насильства (далі - насильства) в контексті ст. 126-1 КК України слід розуміти такі випадки: особа вчиняє насильство три і більше разів, за кожне з яких не була притягнута до відповідальності; особа вчиняє насильство, за яке не була притягнута до відповідальності й раніше була притягнута два і більше разів до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Тобто, важливо встановити новий епізод вчинення насильства після попереднього притягнення до адміністративної відповідальності. На основі аналізу практики Європейського суду з прав людини установлено, що, коли особа вчинила декілька разів домашнє насильство й за кожне таке діяння була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, то притягнення її за ті ж самі діяння за ознакою систематичності до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України є порушенням принципу «non bis in idem»; у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини.

Таким чином, для встановлення «систематичності» як ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 126-1 КК України, судом взято до уваги те, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч.2 ст.173-2 КУпАП, а наступний факт вчинення психологічного насильства - 04.05.2024, став підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї співжительки ОСОБА_6 , з якою проживають за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, що спричинило психологічні страждання, таким чином погіршивши якість життя ОСОБА_6 .

За даними комплексного психологічного дослідження ОСОБА_6 , останній притаманний тривожний тип, акцентуація характеру, що тісно пов`язано з останніми подіями у житті. ОСОБА_6 притаманна нестійка увага, пасивна активність, неврівноваженість процесів збудження та гальмування у поведінці, егоцентричні особливості, агресивність, депресивні стани та порушення сну. Емоційно-вольова сфера розвинута задовільно. Спостерігається стурбованість власною безпекою у сім`ї та внутрішній неспокій через неприємні моменти, пов`язані із співжителем.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ст.126-1 КК України, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, та вчинення злочину повторно.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб високий, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі окремих осіб, може зростати за умови відсутності постійної роботи, зловживання алкогольними напоями, спільним проживанням із співмешканкою.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, (23.03.2023 року Городенківським районним судом за ст.126-1 КК України до покарання у виді 170 годин громадських робіт, які відбув 07.07.2023), пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та обставини, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, та вчинення злочину повторно), а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_3 слід обрати покарання у виді громадських робіт.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, та встановлених у судовому засіданні, ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Суд вважає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки : направлення для проходження програми для кривдників. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно його співжительки ОСОБА_6 , з якою вони спільно проживають, суд, згідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_6 .

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 126-1 КК України, ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників строком 3 (три) місяці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1