Провадження № 11-кп/4823/584/24
Категорія - ч. 1 ст. 286-1 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002178 від 20 червня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який є інвалідом 3 групи, працює начальником відділення планування військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286-1 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними на строк 3 роки.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 6 089 грн. 36 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Як установив суд, 20 червня 2023 року, близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки Citroen модель С4 Picasso з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під час руху у місті Чернігові по проспекту Миру з боку вул. Михалевича в напрямку вул. Кільцевої, поблизу будинку по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність, відволікся від керування транспортним засобом та, рухаючись по дорозі з двостороннім рухом, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, здійснив виїзд на зустрічну смугу дороги, де здійснив наїзд на стоячий біля краю дороги автомобіль марки ИЖ модель 412ИЭ з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_3 , за кермом якого перебував ОСОБА_8 .

У результаті зіткнення із припаркованим автомобілем його водій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 4го, 6го ребер зліва без зміщення уламків, гематомою грудної клітки, які виникли внаслідок ударної дії тупих твердих предметів і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 11.4 та п.п. 1.3 п. 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду, за ч. 1 ст. 286-1 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 58 КК України замінити покарання у виді 1 року позбавлення волі на службове обмеження строком на 1 рік із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення. Просить не позбавляти його права захищати Державу та надати можливість проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Аргументує тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував усі пом`якшуючі обставини, а головне, що через хибну позицію захисту щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння, він не визнав свою провину в повній мірі, через що дуже шкодує, зробив відповідні висновки щодо неприпустимості в подальшому порушувати чинне законодавство України.

Вважає, що він не є суспільно небезпечним, ніколи не мав наміру заподіяти шкоду іншій особі або суспільству, має сталі соціальні зв`язки за місцем свого проживання має родину.

Звертає увагу на те, що з потерпілим ОСОБА_8 ним досягнуто примирення, претензій з його боку до нього не має, в тому числі й матеріальних, оскільки ним повністю було відшкодовано всі завдані йому збитки та за спільною згодою він придбав йому інший автомобіль. У своїй заяві потерпілий просить не застосовувати до нього суворого виду покарання у вигляді позбавлення волі та не позбавляти його водійських прав.

Просить прийняти до уваги, що має проблеми зі здоров`ям, є інвалідом 3 групи внаслідок перенесеної закритої черепно-мозкової травми під час миротворчої місії в ДР Конго у 2013 році, однак, з перших днів війни пішов добровольцем до лав Збройних Сил України та у березні 2023 року нагороджений відзнакою ТрО нагрудним знаком «Щит сил територіальної оброни ЗСУ».

Після вчиненої дорожньо-транспортної пригоди військовою частиною, де він проходить військову службу, було проведено службове розслідування, за його результатами йому оголошено «сувору догану», позбавлено премії за липень 2023 року в повному обсязі. З 25 лютого 2022 року по теперішній час він продовжує виконувати свій військовий обов`язок та бажає бути корисним Державі під час війни.

У клопотанні командування військової частини також звертається до суду з проханням не позбавляти його волі, а застосувати інший вид покарання, а саме покарання у виді службового обмеження, а також не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки йому як військовослужбовцю необхідно користуватися автомобілем при виконанні службових обов`язків, у тому числі й бойових завдань відповідно до бойових розпоряджень.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили врахувати всі наведені стороною захисту обставини, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами та замінити призначений строк покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження на строк 1 рік, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вказуючи на нетверезий стан водія, обставини дорожньо-транспортної пригоди, що обвинувачений фактично знехтував честю та гідністю офіцера Збройних Сил України, дозволивши собі керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним доказам, які в апеляційній скарзі не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються.

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого, шляхом призначення більш м`якого покарання ніж визначено санкцією частини статті, за якою він засуджується.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Частиною першою статті 69 КК України визначено, що при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, підставою для застосування ст. 69 КК України є поєднання, по-перше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, по-друге, врахування особи винного.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про міру покарання для обвинуваченого, належним чином не дослідив встановлені в кримінальному провадженні обставини, які дійсно істотно знижують ступінь суспільної небезпеки ОСОБА_6 , з урахуванням даних про його особу.

Так, згідно висновку медичного огляду від 20.06.2023 лікаря комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» водій ОСОБА_6 , о 8 год. 45 хвилин, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Такий висновок лікаря ОСОБА_10 був зроблений на підставі токсикологічного дослідження від 20.06. 2023 року, згідно якого у сечі водія ОСОБА_6 було виявлено етанол в концентрації - 0.63, в крові -0,29.

Судово-медичний експерт ОСОБА_11 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, зробив висновок, що виявлені в такій кількості етанол в крові та сечі водія ОСОБА_6 може відповідати відсутності впливу алкоголю на організм водія, на його увагу та швидкість реакції.

Проаналізувавши доводи апелянта, дослідивши дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання необхідно врахувати характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як нетяжкий злочин, вчинений з необережності, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що воно не потягло за собою тяжких наслідків, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії, добровільно відшкодував потерпілому шкоду, завдану кримінальним правопорушенням; особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю 3-ї групи безстроково, яку отримав внаслідок травми під час виконання бойового завдання, є військовим з досвідом та на даний час проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, є офіцером, виключно позитивно характеризується.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, ураховуючи думку потерпілого, який просив не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі та не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без призначення додаткового покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами та дає підстави для застосування ст. 69 КК України.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, надавав потерпілому допомогу відразу після дорожньо-транспортної пригоди до приїзду швидкої допомоги, відшкодував завдану його діями шкоду, придбав за згодою з ОСОБА_8 йому інший автомобіль, що вказує на усвідомлення винним наслідків своїх дій та не свідчить про те, що своїми діями обвинувачений знехтував честю та гідністю офіцера Збройних Сил України, як намагається переконати прокурор.

Командування військової частини НОМЕР_1 звернулося з клопотанням до Чернігівського апеляційного суду не позбавляти обвинуваченого волі та права керування транспортними засобам та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 58 КК України замінити призначений ОСОБА_6 один рік позбавлення волі на 1 рік службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми грошового забезпечення.

На думку колегії суддів, у даній ситуації, що склалася, з огляду на те, що ОСОБА_6 було вчинене необережне кримінальне правопорушення, він діяв саме з честю та гідністю, не намагався уникнути покарання та відповідальності, надав допомогу потерпілому, який прибув в апеляційний суд і просив пом`якшити обвинуваченому покарання, з огляду на воєнний стан в нашій державі, яка через брак військових кадрів створює умови для того, щоб до лав Збройних Сил України були мобілізовані навіть засуджені особи за певних умов, в той час як ОСОБА_6 є військовим з великим бойовим досвідом, офіцером, тобто особою, яку вже не потрібно навчати військовій справі, який готовий нести подальшу службу, а тому наявні усі підстави для заміни йому позбавлення волі на один рік службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням 20 % із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Таке покарання відповідатиме принципам законності обґрунтованості, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання у виді одного року позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_6 замінити один рік позбавлення волі на один рік службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням 20 % із суми грошового забезпечення в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14