ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2476/24 Справа № 204/6225/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2024 року обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, обставини провадження, стадію його розгляду, який не розпочато, а також оголошений на території України військовий стан, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти. При цьому, за відсутністю даних про заборону обвинуваченій ОСОБА_7 користуватись платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання захисту в частині надання обвинуваченій такого доступу.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить скасувати ухвалу в частині задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу та відмови у задоволенні клопотання захисника про надання обвинуваченій ОСОБА_7 дозволу користуватись платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисту щодо надання вказаного дозволу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на недоведеність встановлених судом ризиків, обґрунтованості підозри, а також на безпідставність рішення в частині відмови у наданні дозволу користуватись платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії та відсутності підстав для визначення застави.

На переконання захисника, суд безпідставно не визначив заставу, не врахувавши, що положення ч. 4 ст. 183 КПК України, якими визначено, що це є правом, а не обов`язком суду. При цьому, суд не врахував, що обвинувачена є раніше не судимою, перебуває у шлюбі, офіційно працевлаштована, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Поряд із цим, поза увагою суд залишилось й те, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , а сам по собі обвинувальний акт ці обставини доводити не може.

Окрім наведеного, захисник вважає, що суд дійшов хибного висновку про доведеність зазначених прокурором ризиків. Захисник звертає увагу на процесуальну поведінку обвинуваченої, яка з`явилась для допиту та у судове засідання, під час якого їй було застосовано запобіжний захід, що свідчить про відсутність наміру переховуватись. При цьому, адвокат вказує на те, що під час досудового розслідування зібрано всі докази та допитано свідків, що виключає можливість здійснення впливу на останніх та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. На переконання захисника, суд не навів докладних мотивів свого рішення.

Серед іншого, захисник вказує на те, що відмовляючи у наданні обвинуваченій дозволу користуватись платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії, суд не врахував наданого захисником судового рішення, яким такий дозвіл раніше надавався, а тому безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисту в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченої та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону не повною мірою.

Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження у матеріалах контрольного провадження, 28 червня 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження, зокрема, щодо ОСОБА_7 , у підготовчому судовому засіданні в порядку ст. 315 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останньої.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та погоджується з тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки остання обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та в період воєнного стану, тоді як розгляд кримінального провадження наразі триває.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з тим, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати. Під час апеляційного розгляду захисник зауважила, що сторона обвинувачення відмовилась від допиту свідків у кримінальному провадженні, що в свою чергу не заперечував прокурор. За цих обставин, колегія суддів не знаходить підстав вважати реальним ризик впливу на свідків, а тому з висновками суду в цій частині погодитись не може.

Разом із цим, незважаючи на недоведеність вказаного ризику, колегія суддів не може вважати необґрунтованим подальше тримання обвинуваченої під вартою та погоджується з твердженням суду про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , тому приходить до висновку, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою останньої відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 про недоведеність ризиків, зокрема передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , обставини його вчинення, з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, беззаперечно доводить їх існування.

Що стосується доводів захисника про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , то ці обставини не перевіряються судом під час ухвалення рішення про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Водночас, колегія суддів вважає, що з огляду на стадію розгляду провадження, зазначені ризики хоча і не зникли, проте суттєво зменшились, а тому не може погодитись з висновками суду в частині відсутності підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.

Європейський суд з прав людини, у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При оцінці майнового стану обвинуваченої колегія суддів виходить з того, що матеріали провадження не містять ані доказів отримання нею значного доходу, ані доказів наявності у її власності цінного майна чи інших активів.

Колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце реєстрації та одружена.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлюється у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням даних про особу обвинуваченої та її майновий стан, беручи до уваги обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які суттєво зменшились, колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченій розмір застави у 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, внесення якої зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, запобігти ризикам та не буде завідомо непомірною для неї.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Що стосується доводів захисту про надання обвинуваченій платної послуги з доступу до Інтернету та телефонного зв`язку за допомогою засобів ІР-телефонії, то колегія суддів вважає, що обставини провадження свідчать про ризик розповсюдження обвинуваченою відомостей, що стосуються безпеки держави, у разі використання нею цих засобів, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 111-2 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержання законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 26 серпня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн., яку обвинувачена або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р НОМЕР_1 , та надати документи, що це підтверджує прокурору.

У разі сплати суми застави вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави, звільнити її з-під варти та покласти обов`язки, передбачені п.п 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтись за викликом прокурора, суду; не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4