ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14.11.2024 року в кримінальному провадженні №0004048, постановлену в порядку ст.193-194 КПК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14.11.2024 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 11.12.2019 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» до 12 січня 2025 року включно.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою.

В разі внесення застави та звільнення ОСОБА_7 з-під варти покладено на нього обов`язки, передбачені п.1. 2, 3 ч.5 ст.194 КПК України.

З моменту звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_7 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На цю ухвалу адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ЄУНСС 725/10821/24 НП 11сс/822/343/24 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9

оскаржуване рішення та постановити нову ухвалу і обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що висновки слідчого судді, викладені в ухвалі, не відповідають дійсності і ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та без з`ясування всіх обставин, що мають значення при прийнятті рішення.

Зазначав, що в ухвалі слідчого судді відсутні буль-які обґрунтування чому інші, менш суворі види запобіжного заходи не забезпечать належну поведінку підозрюваного. Вказував, що суд не врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на його утриманні є троє неповнолітніх дітей, він неофіційно займається трудовою діяльністю. Вважає, що є підстави застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавленням волі.

Адвокат в судове засідання не з`явився, хоча в установленому порядку був повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, підозрюваний ОСОБА_7 не заявляв клопотань про його участь в судовому засіданні.

Враховуючи встановлені ст.422 КПК України строки розгляду скарг на ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги без участі апелянта.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив відмовити в задоволенні скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги адвоката є безпідставні і в задоволенні його скарги необхідно відмовити.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування розслідується кримінальне провадження №0004048, внесеного до ЄРДР 12.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

13.11.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно та в період воєнного стану.

В матеріалах провадження міститься достатньо доказів про причетність ОСОБА_7 до вказаного кримінального правопорушення та обґрунтованість пред`явленої йому підозри і не оспорюється апелянтом в поданій скарзі

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_7 , колегія суддів не наводить доказів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорено.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно диспозиції ч.4 ст.185 КК України, санкція за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого цією нормою, передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми семи років.

Що стосується тверджень захисника про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, колегія суддів зазначає наступне.

Зважаючи на практику Європейського суду, тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду та положення ст. 178 ч.1 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому колегія суддів враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або судовому розгляду.

Відсутність фактів неналежної процесуальної поведінки до даного часу не може вказувати на відсутність її в майбутньому та повинно бути оцінено в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

При цьому законодавець не встановив вимогу надання суду слідчим чи прокурором доказів на підтвердження того, що підозрюваний чи обвинувачений має вчинити протиправні дії.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Бессієв проти Молдови», ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

З даних про особу підозрюваного також вбачається, що він неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, в тому числі тяжких, відбував покарання в місцях позбавлення волі, підозрюється у вчиненні нового корисливого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, в період не знятої і не погашеної судимості.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Наявність в підозрюваного постійного місця проживання та неповнолітніх дітей на його утриманні не може в даному випадку свідчити про те, що підозрюваний не може вдатися до вчинення протиправної поведінки і, що більш м`які види запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні по справі матеріали та врахувавши майновий стан підозрюваного, прийшов до висновку про можливість визначення розміру застави для підозрюваного ОСОБА_7 в розмірі, наближеному до мінімального, який встановлюється в разі вчинення тяжкого кримінального правопорушення, а саме 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки саме такий розмір застави буде стримуючим фактором для підозрюваного утриматись від вчинення протиправної поведінки.

За таких обставин підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді немає і в задоволенні апеляційної скарги адвоката необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя