Справа №592/3961/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/325/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/3961/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.12.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК, оскільки обвинувачений діяв у стані необхідної оборони, висновок щодо ступеню тяжкості тілесного ушкодження зроблений на підставі недопустимих доказів, у ОСОБА_9 не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.12.2022 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК і йому призначене покарання у виді обмеження волі строком 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_9 кошти в розмірі 5684,67 грн на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації за лікування потерпілого ОСОБА_12 , на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 20000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 1631,20 грн.

Згідно вироку, 27.01.2020 близько 23:30 ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , знаходячись в під`їзді АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих приязних відносин вчинили сварку з ОСОБА_14 . У подальшому до вказаного будинку прибули працівники патрульної поліції та ОСОБА_12 , де вже знаходився його син ОСОБА_14 та ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , які продовжували ображати ОСОБА_14 нецензурною лайкою. Далі працівники патрульної поліції запросили ОСОБА_13 до Сумського ВП ГУНП в Сумській області, покинули місце події разом з останнім. Після цього, ОСОБА_14 зайшов до своєї квартири, де одягнувшись одразу вийшов на вулицю з вище вказаного під`їзду та до нього одразу підбіг ОСОБА_9 , який почав у хаотичному порядку наносити ОСОБА_14 удари. ОСОБА_12 одразу підбіг до них та почав відтягувати ОСОБА_9 за куртку в області правого плеча. ОСОБА_9 , у момент коли потерпілий тримав його за праве плече, наніс один удар кулаком правої руки, через ліву руку останнього, в область лівої нижньої частини щелепи ОСОБА_12 , чим спричинив перелом суглобового відростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Вказане тілесне ушкодження спричинило тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невинуватість ОСОБА_9 , то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_9 .

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 надав показання, згідно яких 27.01.2020 пізно ввечері йому зателефонував його син ОСОБА_14 та повідомив, що він викликав працівників поліції, оскільки сусіди по під`їзду вчинили з ним конфлікт. Коли потерпілий під`їхав до будинку, де мешкає син, там вже були працівники поліції, які забрали з собою ОСОБА_13 , а ОСОБА_9 залишився біля другого під`їзду, при цьому він вів себе неадекватно та накинувся на нього. З метою захисту потерпілий лівою рукою взяв за праве плече куртки ОСОБА_9 , а той наніс йому удар кулаком у ліву нижню щелепу.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він є сином потерпілого ОСОБА_12 та на час події 27.01.2020 він проживав за адресою: АДРЕСА_3 , а обвинувачений мешкав в квартирі АДРЕСА_4 за цією ж адресою. Близько 23:30 він вийшов з квартири та зробив зауваження хлопцю, який був на площадці біля квартири, але останній накинувся на нього з кулаками і почав наносити удари. Це був ОСОБА_13 , який покликав ОСОБА_9 , а він викликав поліцію та зателефонував батьку. Після приїзду батька ОСОБА_9 перебував на вулиці, стояв біля під`їзду та кричав йому і погрожував, а коли підійшов ближче то став наносити йому удари. Потім підійшов його батько ОСОБА_12 та почав відтягувати ОСОБА_9 від нього, а ОСОБА_9 наніс батьку удар кулаком в нижню ліву щелепу.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_14 27.01.2020 близько 23:30 у сусідів було шумно. Чоловік відкрив двері та зробив зауваження. Особа, яка перебувала на площадці, розмахувала руками і зірвала ланцюг з шиї чоловіка та намагалася її забрати. Потім вона відчинила двері та попрохала чоловіка зайти в квартиру. Сусіди били у двері квартири, кричали, її чоловік викликав поліцію. Коли вона вийшла з під`їзду, то бачила, як ОСОБА_9 розмахував руками в бік її чоловіка, а батько чоловіка відтягував ОСОБА_9 він нього за плече куртки. Обвинувачений завдав один удар кулаком правою рукою в щелепу ОСОБА_12 через його ліку руку.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (поліцейські) повідомили суду обставини, які відбувалися після події кримінального правопорушення.

Свідок сторони захисту ОСОБА_13 очевидцем події не був, а свідок ОСОБА_19 пояснив, що конфлікт відбувався між обвинуваченим, ОСОБА_14 та потерпілим. Він бачив як обвинувачений відмахувався від потерпілого, а той тримав його за капюшон.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку й інші докази:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19.02.2020, на підставі ухвали слідчого суді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.02.2020, яким вилучена медична документація стаціонарного хворого Шевченка О І. № 786 з архіву КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня»;

- висновок судово-медичної експертизи № 181 від 16.03.2020, згідно якого у ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні СОКЛ виявлені тілесні ушкодження: перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмету, про що свідчить його характер та могло утворитись при нанесенні не менше одного удару рукою, ногою та подібним предметом. Характер та локалізація ушкодження виключає можливість його утворення при падінні з вертикального положення на площину. Ушкодження не було небезпечним для життя, спричинило тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

- висновок додаткової судово-медичної експертизи № 182 від 17.03.2020, згідно якого під час знаходження ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні СОКЛ виявлені тілесні ушкодження: перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмету, про що свідчить його характер та могло утворитись при нанесенні одного удару кулаком, як було продемонстровано потерпілим під час проведення слідчого експерименту;

- висновок додаткової судово-медичної експертизи № 183 від 17.03.2020, згідно якого під час знаходження ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні СОКЛ з виявлені тілесні ушкодження: перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмету, про що свідчить його характер та могло утворитись при нанесенні одного удару кулаком, як було продемонстровано свідком ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту;

- висновок додаткової судово-медичної експертизи № 184 від 17.03.2020, згідно якого під час знаходження ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні СОКЛ виявлені тілесні ушкодження: перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмету, про що свідчить його характер та могло утворитись при нанесенні одного удару кулаком, як було продемонстровано свідком ОСОБА_20 під час проведення слідчого експерименту;

- виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.02.2020 на ОСОБА_12 , повний діагноз: перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2020 за участю потерпілого ОСОБА_12 , згідно якого останній продемонстрував події за участю ОСОБА_9 , які відбулися 27.01.2020 близько 23:30, при яких ОСОБА_9 завдав останньому удар кулаком правої руки через ліву руку в область лівої щелепи;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2020 за участю свідка ОСОБА_20 , згідно якого остання продемонструвала події за участю ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_12 , які відбулися 27.01.2020 близько 23:30, при яких ОСОБА_9 завдав ОСОБА_12 удар кулаком правої руки через ліву руку в область лівої щелепи;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2020 за участю свідка ОСОБА_14 , згідно якого останній продемонстрував події за участю ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_12 , які відбулися 27.01.2020 близько 23:30, при яких ОСОБА_9 завдав ОСОБА_12 удар кулаком правої руки через ліву руку в область лівої щелепи;

- експерт ОСОБА_21 пояснив, що за даними медичної документації та на підставі рентгенівського дослідження було виявлено перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Вказане тілесне ушкодження кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження;

- висновок повторної судово-медичної експертизи № 298 від 29.06.2022, згідно якого під час знаходження ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні КНП СОР «СОКЛ» виявлені тілесні ушкодження: перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмету по механізму удар-тиснення-розтягнення, про що свідчить його характер, та могло утворитись при нанесенні не менше одного удару рукою, ногою та подібним предметом. Утворення зазначеного ушкодження при падінні з вертикального положення площину малоймовірно, враховуючи його характер та локалізацію. Вказане тілесне ушкодження не було небезпечним для життя, спричинило тривалий розлад здоров`я строком більше 21 дня і за цими ознаками відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення, зокрема щодо перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони.

Згідно ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна. Сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Фактичні обставини провадження вказують на те, що такого суспільно небезпечного посягання, яке б за своїми об`єктивними ознаками становило реальну та безпосередню у часі загрозу для життя/здоров`я обвинуваченого та підлягало негайному відверненню та припиненню, і могли б викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони відповідно критеріїв, визначених ст. 36 КК, зі сторони потерпілого не було. Зокрема, не встановлено обставин, за яких обвинувачений міг би вбачати реальну загрозу з боку потерпілого ОСОБА_12 , певної підстави (юридичного факту), наявність якої б вказувало на обгрунтованість виникнення у нього правомірного захисту.

Ні сам потерпілий, ні свідки не вчиняли дій, що свідчили б про наявність дійсного, реального та об`єктивного суспільно небезпечного посягання, які за своїм характером і ступенем небезпеки могли заподіяти чи створити загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому та зумовили б останнього вдатись до оборони, завдавши удару кулаком руки в щелепу потерпілого. Навпаки, з досліджених доказів встановлено, що ініціатором конфлікту був сам обвинувачений, і заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому пов`язано із намаганням останнього припинити дії обвинуваченого.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у обвинуваченого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, оскільки з об`єктивної сторони умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у виді заподіяння вказаних ушкоджень і причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Оцінивши активну умисну протиправну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що удар потерпілому був нанесений обвинуваченому умисно, а до наслідків своїх дій він мав невизначений умисел, тому нести відповідальність повинен лише за фактично заподіяні наслідки, тобто за умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Та обставина, що обвинувачений та потерпілі не були раніше знайомі, жодним чином не спростовують умисного характеру дій обвинуваченого. При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що раніше виниклий конфлікт між свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_19 з ОСОБА_14 через деякий час був продовжений вже ОСОБА_9 , який після приїзду поліцейських міг припинити конфлікт із ОСОБА_14 , але чого не зробив і в послідуючому наніс удар потерпілому, що об`єктивно підтверджується показаннями як самого потерпілого, так і свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15

Ініціаторами конфлікту між ОСОБА_14 з однієї сторони, та ОСОБА_13 і ОСОБА_19 з іншої сторони, були саме останні, що вбачається з показань ОСОБА_14 про те, що на його зауваження ОСОБА_13 з приводу поведінки, останній накинувся на нього та покликав ОСОБА_9 , у зв`язку з чим ОСОБА_14 зателефонував до поліції, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15 та формою виводу АРМ 102, згідно якої 27.01.2020 о 23:25 надійшло повідомлення про побиття заявника.

Наявність родинних зв`язків між свідком ОСОБА_14 та потерпілим само по собі не може свідчити про недостовірність показань останнього. При цьому, жодних суперечностей у показаннях потерпілого та обвинуваченого, які б могли істотно вплинути на доведеність вини останнього під час апеляційного розгляду не встановлено, тому і в цій частині апеляційна скарга також є неприйнятною.

Також суд першої інстанції спростував доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи № 181 від 16.03.2020, так як ця експертиза проведена на виконання постанови слідчого, і будь-яких підстав вважати, що медична документація, на підставі якої сформовано висновок експерта, отримана у не визначеному законом порядку збирання доказів матеріали провадження не містять.

Зміст висновку експерта цілком відповідає вимогам ст. 101, 102 КПК, і містить необхідні відомості щодо механізму, локалізації, ступеню тяжкості та давності утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. Вказаний висновок складений атестованим судово-медичним експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову або ухилення від дачі висновку, тому підстави вважати висновок судово-медичної експертизи необ`єктивним або таким, що суперечать вимогам закону, відсутні.

Крім того, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості. Якщо необхідні медичні документи експерту не подані, він заявляє особі чи органу, що призначив експертизу, клопотання про надання відповідних документів. При проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу. В необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто. У цих випадках у висновках експерта (акті) зазначається: де, коли і ким досліджувався потерпілий, які відомості при цьому встановлені і яких висновків дійшов спеціаліст. Підсумки складаються експертом з урахуванням вказаних результатів, що викладені письмово (п. 4.1, 4.3, 4.4, 4.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

В цій справі відсутні підстави вважати, що надані експерту медичні документи на потерпілого (медична картка стаціонарного хворого № 786) не містили вичерпних даних про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші відомості, яких би було недостатньо для надання обгрунтованої відповіді щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень і зумовлювали необхідність звернення до слідчого з клопотанням про надання додаткових документів чи забезпечення проведення експертизи за участю потерпілого. При цьому, проведення дослідження не на підставі рентгенівського знімку, а лише виходячи з його опису, не суперечить наведеним вище положенням Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що один із документів медичної картки стаціонарного хворого (аналіз крові на групу та резус-фактор ОСОБА_12 ) складений лікарем ОСОБА_22 , який не працював на час лікування потерпілого в медичному закладі, є необгрунтованими, оскільки вказаний документ є лише копією із амбулаторної картки, який виконаний рукописним текстом та який має підпис м/с (ймовірно медичної сестри), а підпис лікаря міститься на звороті цього документа. Тобто фактично для складання вказаного документа був використаний аркуш паперу із друкованим текстом, підписами лікарів та печатками, який не має відношення до історії хворого (потерпілого).

Не вплинуло на допустимість висновку судово-медичної експертизи № 181 від 16.03.2020 і та обставина, що вилучення медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_12 було здійснено поза межами дії ухвали слідчого судді.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.02.2020 згідно ст. 158 КПК надано дозвіл слідчому на вилучення медичної картки стаціонарного хворого « ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » у КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» для проведення експертних досліджень.

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.02.2020 на підставі вказаної постанови слідчого судді у приміщенні КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» вилучено медичну картку стаціонарного хворого № 786 на ім`я « ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Тобто фактично в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до документів від 17.02.2020 допущена описка в імені потерпілого, хоча яка і не була усунута у встановленому КПК порядку, але жодних сумнівів у тому, що була вилучена сама та документація, доступ до якої просив отримати слідчий, немає. Ця обставина не призвела до тих істотних порушень вимог процесуального закону, що могли вплинути на конвенційні або конституційні права обвинуваченого, чи якимось чином обмежити в можливостях їх ефективного використання.

На правильність вказаних висновків також вказує викладена у листі за підписом директора КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» інформація, згідно якої медична документація (історія хвороби) на « ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » в архіві лікарні відсутня.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.12.2022 відносно ОСОБА_23 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4