Номер провадження: 11-кп/813/839/24
Справа № 946/4349/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кислиця. Ізмаїльського району. Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента 1 курсу Ізмаїльського державного гуманітарного університету, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 289 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої

інстанції

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2023 року. ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 286-1 та ч. 1 ст. 289 КК України та йому призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 286-1 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років:

-за ч. 1 ст. 289 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на гри роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_8 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш тяжким покаранням менш тяжкого покарання остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на два роки.

На підставі сг. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та/або навчання; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, вид якої може бути визначеним уповноваженим органом з питань пробації.

Також вироком вирішено питання речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно оскаржуваного вироку, 22 квітня 2023 року біля 03 години неповнолітній ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшов до припаркованого на подвір`ї вказаного домоволодіння автомобіля «ВАЗ 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переконавшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б зашкодити його злочинним намірам та діям, діючи умисно, всупереч волі власника даного транспортного засобу, скориставшись наявністю ключів в замку запалювання запустив двигун та поїхав на ньому у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом, який належить ОСОБА_11 . Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 спричинено майнову шкоду на суму 74110грн.

Крім того, ОСОБА_8 22 квітня 2023 року, у невстановлений час. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія та. відповідно, не маючи належних навичок керування транспортними засобами, достеменно знаючи та розуміючи, що керування транспортним засобом без посвідчення водія і у стані сп`яніння заборонено, приступив до керування легковим автомобілем «ВАЗ 210994-20». реєстраційний номер НОМЕР_2 . чим допустив порушення вимог п. 2.1. а). 2.9. а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України), якими передбачено, що: п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; п. 2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». У подальшому 22 квітня 2023 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, у темний час доби, під час опадів у вигляді дощу, водій ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 210994-20». здійснював рух з увімкненим ближнім світлом фар в Ізмаїльському районі Одеської області, по проїзній частині автодороги Т-1606 «КГ111 «Виноградівка» - Болград - /М-15/», з боку міста Болград в напрямку автодороги М-15 «Одеса - Рені» та наближався до перехрестя з автодорогою М-15 «Одеса - Рені», де організовано двосторонній рух транспортних засобів і проїзна частина має по одній смузі для руху в кожному напрямку, а також одну додаткову смугу, призначену для повороту праворуч в бік міста Ізмаїл. В цей час на ділянці автодороги Г-1606 «КПИ «Виноградівка» - Болград /М-15/», розташованій па 48 км + 500 м. на відстані приблизно 58 метрів перед поворотом на автодорогу М-15 «Одеса - Рені» (в бік міста Ізмаїл), а саме на додатковій правій смузі проїзної частини, призначеній для повороту в бік міста Ізмаїл, нерухомо стояв автопоїзд у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «DAF XF 95430S», реєстраційний номер НОМЕР_3 , зі спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «BENALU TF34C1». реєстраційний номер НОМЕР_4 . на якому були увімкнені габаритні вогні та вогні аварійної світлової сигналізації. Наближаючись до ділянки автодороги 1 -1606 «КГІП «Виноградівка» - Болград - /М-15/», яка розташована на 48 км + 500 м. в Ізмаїльському районі Одеської області, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити попереду свого автомобіля перешкоду для свого подальшого руху вищевказаний автопоїзд у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «DAF XF 95.430S» зі спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «BENALU TF34C1», який нерухомо стояв на зазначеній ділянці автодороги з увімкненими вогнями аварійної світлової сигналізації та з увімкненими габаритними вогнями, водій ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і у стані стомлення, діючи з необережності та в порушення вимог п. 2.3. б), 2.9. б) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 2.9. «Водієві забороняється: б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу», уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідним чином не відреагував на її зміну, та в порушення вимог п. 1.5., 12.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб маги змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, свої практичні навички керування транспортними засобами, стан свого здоров`я і своє самопочуття, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. не зупинив керований ним автомобіль і не відмовився від подальшого руху на автомобілі, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння і у стані стомлення, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжив рух на автомобілі у попередньому режимі та напрямку, внаслідок чого заснув за кермом автомобіля і втратив контроль над його керуванням, в результаті чого на вищевказаній ділянці автодороги скоїв наїзд правою передньою частиною кузова автомобіля «ВАЗ 210994-20» на ліву задню частин НОМЕР_5 спеціалізованого напівпричепа-самоскида «BENALU ЇТ34С1». Внаслідок даної Дії І неповнолітньому пасажиру автомобіля «ВАЗ 210994-20» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита внутрішньочерепна травма у формі травматичного набряку головного мозку, вогнищевих і періваскулярних крововиливів в мозковій речовині стовбуру головного мозку, субарахноїдальних крововиливів в області стовбуру головного мозку, субарахноїдальних крововиливів мозочку, крововиливів в м`яких тканинах обличчя, садна на правій боковій поверхня голови, в проекції правої щоки: на підборіддю, в центрі; закритий розрив між хребцевого диску шийного відділу хребта з крововиливами, розрив спинного мозку на рівні верхньої третини шиї з субарахноїдальними крововиливами спинного мозку: закрита травма грудної клітки: надриви правої легені, садна на грудній клітці справа (на верхній, середній та в нижній третині - між правою середньо ключичною та передньо пахвовою лініями); закрита травма живота: надриви печінки, садна на передній поверхні живота (на верхній та в середній третині - на ділянці між передньою серединою та правою середньо ключичною лініями); садна на передній поверхня правого плечового суглобу; закритий уламковий перелом верхньої третини правої стегнової кістки, садна на передній поверхні правого колінного суглобу в нижній третині, в центрі: на передньо- внутрішній поверхні правого стена у верхній третині, які заподіяні прижиттєво, одномоментно. за відносно короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами до моменту настання смерті, та з урахуванням їх масивності, поєднаності. множинності, локалізації га механізму утворення (ударна та ударно-здавлююча дія) були заподіяні в результаті дії тупих травмуючих предметів, якими були виступаючі деталі та поверхні салону транспортного засобу, та які складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс сочетаної травми голови, шиї, тулуба, кінцівок, який був небезпечний для життя, в тому числі і в момент заподіяння, та містить ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманою сочеганою травмою голови, шиї. тулуба і кінцівок у вигляді крововиливів під м`які оболонки головного та спинного мозку розриву спинного мозку, надривів правої легені, надривів правої частки печінки, крововиливів у плевральні порожнини, осколкового перелому правого стегна. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 з`явився шок. Допущенні водієм ОСОБА_13 порушення вимог п. 1.5.. 2.1. а). 2.3. б). 2.9. а), б). 12.1. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В зміненій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зазначає, що вирок є незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування зміненої апеляційної скарги посилається на наступне:

Суд першої інстанції, не переконавшись чи правильно розуміє неповнолітній обвинувачений суть пред`явленого йому обвинувачення та зміст обставин вчинених ним правопорушень, не з`ясувавши ставлення обвинуваченого до вчиненого, розглянув кримінальне провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України.

На думку сторони захисту, суд першої інстанції мав здійснювати судовий розгляд щодо ОСОБА_8 у загальному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК та із дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користуватися додатковими гарантіями, встановленими національним законодавством.

Просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд обвинувального акту відносно обвинуваченого, в суді першої інстанції іншим складом суду.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації дій засудженого, вважає, що вирок Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.10.2023. підлягає частковому скасуванню з постановленням нового вироку, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до неправильного призначення покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

-призначене судом покарання із застосуванням ст. ст. 75. 104 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого;

-суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення та фактично не врахував ступеню тяжкості вчинених злочинів, один з яких хоч і належить до категорії необережних, однак відповідно до ст. 12 КК України є тяжким;

-також судом належним чином не враховано наслідків вчиненого, а саме те. що саме грубе недотримання ним правил безпеки дорожнього руху призвело до смерті неповнолітньої дитини, внаслідок чого їй було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті:

-поза увагою суду залишилось те. що вчинення дорожньої транспортної пригоди водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, унеможливлює звільнення його від призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, оскільки зазначеною статтею передбачено заборону у її застосуванні.

На підставі викладеного просить вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2023. яким засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 289 КК України, в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покарання за ч. З ст. 286-1 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, за ч. 1 ст. 289 КК України у вигляді 3років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала вимоги своєї зміненої апеляційної скарги та просила її задовольнити і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_9 підтримали позицію захисника та просили задовольнити змінену апеляційну скаргу сторони захисту і заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням приписів ст. 69 КК України, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , будучи сповіщеними про дату та час апеляційного розгляду, у судове засідання апеляційного суду не з`явились, із заявами та клопотаннями не звертались.

Заслухавши суддю-доповідача. учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7. 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України. КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КІЖ України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те. що суд першої інстанції мав здійснювати судовий розгляд щодо ОСОБА_8 у загальному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. З ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг і порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Як установлено із матеріалів справи, в суді першої інстанції, було визначено порядок розгляду справи з урахуванням позиції усіх учасників кримінального провадження, обвинуваченого, який визнав свою винуватість, йому були роз`яснені наслідки такого порядку дослідження доказів, а також суд переконався у правильності їх розуміння.

Як убачається із журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_8 законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_15 та потерпілі погодились на розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України ( т. 1 а.с.216-217).

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провинив обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву обставини справи, які викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє їх зміст, у суду не виникало сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, суд першої інстанції, згідно ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого та потерпілих, а також дослідження доказів, що стосуються особи обвинуваченого.

При цьому судом першої інстанції було роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Посилання захисника на порушення вимог глави 38 КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки зі змісту журналу судового засідання убачається, що головуючий суддя заслухав думку учасників кримінального провадження щодо можливості розгляду справи за відсутності представників ювенальної превенції та служби у справах дітей, які у судове засідання не з`явились, та ані прокурор, ані сторона захисту проти розгляду справи за такої явки не заперечували.

Разом з тим, захисник ОСОБА_7 просила допитати потерпілих під час судового розгляду та її клопотання судом першої інстанції було задоволене.

В суді апеляційної інстанції захисник підтвердила що під час розгляду справи в суді першої інстанції учасникам кримінального провадження було роз`яснено порядок та наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, із чим сторона захисту погодилась.

Захисник ОСОБА_7 повідомила, що судом належним чином були з`ясовані обставини вчинення кримінальних правопорушень, думка потерпілих, неповнолітній обвинувачений розумів суть обвинувачення та його обсяг, що також додатково було йому роз`яснено захисником та законним представником.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 також підтвердила, що положення ч.3 ст.349 КПК України та їх наслідки були роз`яснені судом першої інстанції, вони були їй зрозумілі та вона погодилась на такий порядок розгляду справи.

Обвинувачений ОСОБА_8 також підтвердив, що йому судом першої інстанції були роз`яснені положення ч.3 ст.349 КПК України, він розумів суть обвинувачення, не заперечував щодо встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження і у суді апеляційної інстанції не зміг пояснити, із чим саме він на теперішній час він не погоджується та що йому необхідно роз`яснити при новому розгляді справи у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд визнає доводи зміненої апеляційної скарги захисника про необхідність призначення нового судового розгляду такими, що не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а отже неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те. що суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_16 положення ст.75, 104 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість злочину та особу обвинуваченого, а також інші обставини справи, апеляційний суд визнає обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло смерть потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286-1 КК.

Разом з тим. поза увагою суду першої інстанції залишилось те. що вчинення дорожньої транспортної пригоди водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, унеможливлює звільнення його від призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК. оскільки зазначеною статтею передбачена заборона у її застосуванні.

Отже, колегія судді вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 за ч.З ст.286-1 КК покарання із застосуванням положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - застосування закону, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, не ґрунтується на досліджених обставинах кримінального провадження та вимогах закону, атому апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового вироку.

Ухвалюючи новий вирок в частині призначення покарання обвинуваченому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Сулу є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт. що містить відповіли) норму права: висновки щодо 'застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те. що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Верховний Суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь- яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суд) апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК. видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті. що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд. умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403.405.407. 408. 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те. що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_8 злочин, передбачений ч.3 ст.286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило смерть потерпілого, відноситься до тяжкого злочину.

Водночас апеляційний суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на момент вчинення кримінальних правопорушень був неповнолітнім, позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованих йому злочинів, активно сприяв їх розкриттю, вживав заходів для відшкодування шкоди, завданої злочином, раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Разом з тим, колегія суддів враховує думку потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що до обвинуваченого ніяких претензій не мають, шкода повністю відшкодована, про що також у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_14 ( т. 1 а.с.214).

Обставин, які б згідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, апеляційним судом встановлено не було, оскільки перебування обвинуваченого в стані сп`яніння є кваліфікуючою ознакою ст. 286-1 КК України.

За наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, з урахуванням позицій потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого та просили не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, апеляційний суд вважає за можливе, із застосуванням положень ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк нижчий від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286-1 КК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що при значене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням сг.69 КК України, за ч.3 ст.286-1 КК України на строк 4 роки, за ч.1 ст.289 КК України - 3 роки, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією ч.3 ст. 286-1 КК України - позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням наведених обставин, у мінімальній межі санкції ч.3 ст.286-1 КК України.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року (справа №702/301/20) зазначає, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якою покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому , а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК України особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Таке покарання необхідне з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження скоєння останнім нових кримінальних правопорушень у майбутньому, охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання кримінальним правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, а також відповідальності перед суспільством.

Зазначений вид і міра покарання, на думку апеляційного суду, є справедливими, необхідними і цілком достатніми для виправлення ОСОБА_8 .

Згідно з п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є необхідність застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те. що змінена апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга прокурора є частково обґрунтованою, в зв`язку з чим оскаржений вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням та ухвалення нового вироку в цій частині, яким необхідно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України на строк нижчий від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286-1 КК України, яке буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись статтями 24, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд.-

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 286-1 та ч. 1 ст. 289 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, за ч.1 ст.289 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання більш тяжким покаранням менш тяжкого покарання ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку.

В іншій частині оскаржений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4