ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/988/24

Провадження № 11-кп/4820/493/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0000900, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Корчик Шепетівського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 2861 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 3824,66 грн.

Скасувано арешт на мотоцикл марки «Spark» моделі «SP-200 D» червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2023 року.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, 18 травня 2023 року близько 20.00 год. водій ОСОБА_6 , нехтуючи вимогами п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижувало його увагу та швидкість реакції, в порушення вимог пунктів 2.1а), 2.13 Правил, не маючи посвідчення водія категорії «А», яка дозволяє керування транспортним засобом, та пунктів 31.4, 31.4а) Правил, рухався за кермом технічно несправного мотоцикла марки «Spark» моделі «SP 200D 26», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , позаду якого в цей час на пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_6 , продовжуючи рух зі швидкістю близько 50 км/год., рухаючись по вул.Молодіжна в с.Корчик зі сторони с.Хутір в напрямку вул. Валі Котика, у с.Корчик Шепетівського району Хмельницької області, на заокругленні дороги праворуч в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної для руху швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя дороги з подальшим зіткненням з нерухомою перешкодою (металевою опорою дорожніх знаків 1.4.1 та 1.4.2).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху пасажир мотоцикла ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривами печінки, селезінки, саднами на поверхні грудної клітки та живота справа і внутрішньочеревною кровотечею, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті, а також тілесні ушкодження у вигляді садна на поверхні лоба, садна на поверхні лівого колінного суглоба, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_6 порушив п.п.1.5, 2.1а), 2.13а), 2.3а), 2.3б), 2.3г), 2.9а), 12.1, 31.1, 31.4, 31.4а) Правил дорожнього руху,

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 31.4, 31.4а), 12.1 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення смерті ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність кваліфікації інкримінованих йому дій, просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно застосовано

закон України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання,

яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі

засудженого через суворість, оскільки ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин з необережності, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має на утриманні 3-х малолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, під час досудового розслідування та судового розгляду опікувався потерпілою ОСОБА_7 , яке є його матір`ю, позицію самої потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого. Крім того загиблий ОСОБА_8 є його рідним братом і усвідомлення факту його загибелі з вини ОСОБА_6 вже є найтяжчим покаранням.

При цьому суд першої інстанції безпідставно врахував обставину притягнення

ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, оскільки його судимість погашена.

Звертає увагу, що в результаті аварії він, ОСОБА_6 отримав тяжкі травми та потребує тривалого лікування. На даний момент очікує висновку МСЕК, щодо встановлення стосовно нього статусу інваліда.

Зауважує, що судом першої інстанції не враховано в якості пом`якшуючої обставини

факт відсутності матеріальних претензій до ОСОБА_6 зі сторони потерпілої.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити у повному обсязі та призначити покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, зазначивши, що втратила сина, а другий син отримав травми, син має трьох дітей, яких треба виховувати. Просила задовольнити апеляційну скаргу та зменшити покарання.

Прокурор визнав доводи апеляційної скарги, вважав можливим зменшити покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, думку прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм Кримінального кодексу України правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.2861 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким також була надана належна правова оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 3 статті 2861 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує рішення суду в частині призначеного йому покарання, оскільки вважає його занадто суворим і несправедливим та вважає, що існують підстави для призначення покарання із застосуванням вимог статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Згідно зі статтею 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні статті 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті статті 414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, та належним чином врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким (відповідно до кваліфікації за статтею 12 КК України), суспільну небезпеку цього злочину, відомості про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні 3-х малолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Із оскаржуваного рішення суду першої інстанціївбачається, що суд належним чином урахував усі обставини, що за законом мають правове значення при призначенні покарання, в тому числі й ті, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, та дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за злочин, передбачений ч.3 ст.2861 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України.

Обираючи міру примусу, суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу винного, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні 3-х малолітніх дітей, що на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також суд врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, незадовільний стан його здоров`я внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, передав керування мотоциклом обвинуваченому, що значно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка просила суворо обвинуваченого не карати, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто призначив основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 286-1 КК України, яке, при цьому, засудженому слід відбувати реально.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого обставини, у тому числі і дані про особу обвинуваченого, в повній мірі враховані у вироку судом першої інстанції при призначенні покарання, також судом першої інстанції взято до уваги крім відомостей про особу обвинуваченого, і конкретні обставини справи, що обвинувачений нехтуючи суспільною безпекою, керував автомобілем в стані алкогольного сп`ягніння, дії ОСОБА_6 були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - мотоцикла, від вказаних дій настала смерть потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що навіть попри вчинення ОСОБА_6 злочину з необережності, враховуючи тяжкість наслідків у виді загибелі потерпілого, відсутні підстави стверджувати, що призначене судом першої інстанції покарання у виді 3 років позбавлення волі не відповідає вимогам статті 65 КК України.

Та обставина, що потерпіла не має претензій до обвинуваченого, не є самостійною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 року у справі №682/956/17 зауважила про те, що позиція потерпілих стосовно призначення покарання, у справах цієї категорії не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Отже, встановлені обставини кримінального провадження дають підстави колегії суддів вважати, що відсутні підстави для зменшення призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, враховуючи, що суд першої інстанції призначив йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої у санкції частини 3 статті 286-1 КК України - у виді 3 років позбавлення волі. В інакшому ж випадку, а саме при зменшенні покарання до 1 року позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, таке покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху та не буде запобігати вчиненню особою нових кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи обвинуваченого щодо очікування групи інвалідності, через те, що в результаті аварії ОСОБА_6 отримав тяжкі травми та потребує тривалого лікування, на висновки суду не можуть суттєво вплинути, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання вже було враховано стан здоров`я ОСОБА_6 .

У постанові ВС колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 716/1224/19 роз`яснено, що "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа "Скополла проти Італії" від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа "Ісмаілов проти Росії" від 16.10.2008).

Отже, зважаючи на викладені обставини справи, характеристику особи обвинуваченого, колегія суддів вважає обране обвинуваченому покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, не знаходить підстав вважати таке покарання несправедливим чи надто суворим, а також не вбачає підстав для його пом`якшення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалене законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни вироку суду першої інстанції та пом`якшення призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3