1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9043/24 1-кп/335/725/2024
15 серпня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2024 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 15 серпня 2024 року.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив призначити справу до судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , також вважали за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.
Дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України.
Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, відсутні.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, відтак підстави для його повернення відсутні.
З указаних мотивів суд доходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито.
Коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді, є наступним: прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого.
13.08.2024 прокурором подано клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, наразі не зменшилися та продовжують існувати.
У підготовчому судовому засіданні 15 серпня 2024 року прокурор підтримав подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.
У підготовчому судовому засіданні 15 серпня 2024 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання про продовження його підзахисному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність ризиків, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання, вважав за можливе змінити обвинувачені запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з використанням електронних засобів контролю. В обґрунтування клопотання захисник вказував на те, що доводи обвинувачення щодо ризиків будь-яким чином необґрунтовані виходячи з наступного: в матеріалах справи відсутні свідки, які дали свідчення щодо обставин скоєння злочину ОСОБА_6 (свідчення єдиного свідка, допитаного по справі, не містять будь-яких даних про скоєння злочину ОСОБА_6 ); знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не має можливості у зв`язку з закінченням досудового розслідування справи та вилученням вказаних предметів, які визнано речовими доказами та які знаходяться на зберіганні у СБУ; у разі застосування у якості запобіжного заходу цілодобового арешту ОСОБА_6 буде позбавлений можливості вільного пересування та збору будь-яких відомостей; у разі застосування електронних засобів контролю ОСОБА_6 буде позбавлений можливості переховуватися від суду. Крім того, захисник посилався на те, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться його мати ОСОБА_8 , 1934 року народження, яка відповідно до висновків лікарів потребує постійного нагляду.
У підготовчому судовому засіданні 15 серпня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав позицію свого захисника.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з такого.
За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Зважаючи на наведені положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду, по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.07.2024 до 07 год. 05 хв.
Постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури м. Запоріжжя строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 28.08.2024.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2024 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 22 серпня 2024 року до 16 год. 20 хв.
У відповідності до ч. 1ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Отже, виходячи з наведених положень чинного законодавства, прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Таким чином, судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Разом з тим, в розумінні ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_6 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, а відтак судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені п. п. 1-5 ст. 177 КПК України.
У контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Серед обставин, які має враховуватися судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
Одним з вагомих факторів при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.
Вимогами ст. 199 КПК України унормовано порядок продовження строку тримання під вартою. Зі змісту ч. 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. Санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.
Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, надзвичайно високу суспільну небезпечність злочину, яке інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зав`язків із державою, що обґрунтовується самим характером інкримінованого діяння, що має антидержавницьку спрямованість. Судом враховано, що на утриманні обвинуваченого знаходиться матір 1934 року народження.
Ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який, серед інших, як на підставу продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведений прокурором та продовжує існувати.
Вирішуючи питання щодо наявності ризику незаконного впливу на свідка у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зважає на те, що з доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що у даному кримінальному провадженні допитувався свідок. В той же час, посилання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на те, що свідчення вказаного свідка не містять будь-яких даних про скоєння злочину ОСОБА_6 не можуть бути прийняті з огляду на те, що у підготовчому засіданні судом свідки не допитуються та, відповідно, не оцінюються такі свідчення.
Обставини того, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався при наявності інших, наведених вище обставин, не нівелює наведених висновків колегії суддів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що передбачені п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ризики прокурором доведені, наразі не зменшилися та продовжують існувати.
З огляду на викладене вище, враховуючи особу обвинуваченого, наявність у даному кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також суспільно-політичну ситуацію на даний час та повномасштабне збройне вторгнення Російської Федерації на територію України, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння збройним силам Російської Федерації та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення обвинуваченим зазначених вище дій носить підвищений характер, що в своїй сукупності з іншими ознаками підтверджує ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки обвинуваченого.
Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, колегія судді зазначає про таке.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
Надаючи оцінку можливостям застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При цьому, ч. 6 ст. 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).
Частину шосту статті 176 визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, як про це, просили обвинувачений та його захисник.
Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено.
З огляду на наведене, колегія судді доходить висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. В той же час, прокурором не обґрунтовано необхідність продовження запобіжного заходу саме на два місяці.
Водночас, суд не може визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, позаяк наведені вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим зазначених вище дій, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Крім того, в підготовчому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про витребування певних речей, виклик осіб для допиту, яке визнано судом передчасним на стадії підготовчого засідання. Відтак вирішення клопотання необхідно відкласти до відповідної стадії розгляду даного кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314-316, 369-372, 615 КПК України, суд
Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України, на 20 серпня 2024 року о 14 год. 00 хв. у залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, розташованого за адресою: вул. Перемоги, 107-б, м. Запоріжжя.
Судовий розгляд проводити у відкритому судовому засіданні колегією суддів.
Викликати в судове засідання учасників кримінального провадження.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - задовольнити частково.
Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» продовжити на тридцять днів 13 вересеня 2024 року включно.
Визначити строк дії ухвали у частині застосування запобіжного заходу до 13 вересня 2024 року включно.
Клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про витребування певних речей та документів, виклику осіб для допиту визнати передчасним. Відкласти розгляд клопотання до відповідної стадії розгляду.
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у семиденний строк з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 серпня 2024 року.

Повний текст ухвали складено 19 серпня 2024 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3