УХВАЛА

18 липня 2024 року

м. Київ

справа № 278/93/20

провадження № 51-3278 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо нього з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження і

встановила:

15 липня 2024 року до Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) засуджений ОСОБА_4 звернувся із вказаною касаційною скаргою.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується із зазначеними судовими рішеннями та просить про їх перегляд у касаційному порядку, попередньо поновивши йому строк на касаційне оскарження.

Як на поважні причини пропуску такого строку він зазначає про те, що

перебуває під вартою з 22 квітня 2024 року, проте копія рішення суду апеляційної інстанції від 31 січня 2024 року йому вручена не була. Крім того, зазначає, що оскільки на цей час він перебуває під вартою, є усі наявні підстави для поновлення йому пропущеного строку на касаційне оскарження ухвалених по справі судових рішень.

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути засудженому з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження - у визначених законом випадках та порядку.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього рішення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК України строк також міститься у ст. 116 указаного Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були, чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Наведені засудженим у клопотанні доводи про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не може визнати поважними з огляду на таке.

При вирішенні цього питання Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Як убачається зі змісту ухвали Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2024 року, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, захист інтересів засудженого ОСОБА_4 , який був присутній під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, здійснювали адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Указані учасники судового розгляду були присутніми на оголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду. Крім того, їм була відома дата проголошення повного його тексту.

До того ж, під час апеляційного розгляду кримінального провадження, засуджений ОСОБА_4 під час оголошення ухвали суду не перебував під вартою, а тому мав право звернутися до суду для отримання повного тексту ухвали суду, проте в розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб отримати повний текст судового рішення в межах строку на касаційне оскарження, ураховуючи те, як сам зазначає у клопотанні, що під вартою він перебуває з

22 квітня 2024 року.

Разом з тим, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк попущено.

Причин, які завадили засудженому протягом строку на касаційне оскарження звернутися до Суду та, які можна було б визнати поважними, у клопотанні не наведено та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення засудженому строку на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2024 року.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України у випадку, якщо касаційна скарга подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення, касаційна скарга повертається.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Касаційну скаргу на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3