Справа №578/648/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/347/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 578/648/16-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2023 щодо відмови в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки він відбуває покарання в Сумському слідчому ізоляторі, який віднесений до територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми.

18.10.2022 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , в якому він просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, обґрунтувавши його тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2020 він засуджений за ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 і ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців із конфіскацією майна, крім житла. На час звернення з відповідним клопотанням відбув 10 років 8 місяців призначеного покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання засудженому. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що розгляд клопотання щодо порушеного засудженим питання не віднесений до територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, роз`яснивши, що з відповідним клопотанням засуджений не позбавлений можливості звернутися до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. З КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно- правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. З пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Так, ОСОБА_8 засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2020 за ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців із конфіскацією майна, крім житла. Строк відбування покарання визначено рахувати з 29.05.2020. Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08.01.2016 до 28.05.2020 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

10.06.2021 ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2020 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК змінено та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Визначено вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 29.05.2020 до 10.06.2021 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2020 залишено без змін.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 537 КПК передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати, серед іншого, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 2-4 ,6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно ст. 86 КВК засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у колоніях.

Засуджений ОСОБА_8 , перебуваючи в слідчому ізоляторі, самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про умовно-дострокове звільнення має розглядатись за місцем відбування засудженим покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 539 КПК.

У разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, повинно подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто за місцем знаходження відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває відповідна колонія, визначена компетентним органом, як місце відбування призначеного судом покарання.

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів не може погодитися з тим, що перебуваючи в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 подав своє клопотання про умовно-дострокове звільнення в межах територіальної юрисдикції, оскільки переведення засудженого до слідчого ізолятору є вимушеним тимчасовим заходом для забезпечення оперативності та ефективності розгляду кримінального провадження та не свідчить про зміну місця відбування ним призначеного покарання.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4