Справа № 750/6836/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/473/24
Категорія - п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 29 травня 2022 року за № 0002557 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зі слів має на утриманні матір 1953 р.н., зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02 листопада 1998 вироком Чернігівського обласного суду за ст. 102, ч.1 ст. 101, ч.1 ст. 142, ч.3 ст. 222, ч.1 ст. 222, ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 17, ч.2 ст. 145, ст. 94, ст. 42 КК України до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі;

- 01 червня 2016 року вироком Новозаводського районного суд м. Чернігова за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, звільненого 06 серпня 2021 року по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

- за п. 13 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди - задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1000000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 65677 грн. 87 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2022 року, після набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо нього за недоведеності винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що показання свідків у справі не підтверджують його вини у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а навпаки, вказують про причетність до нанесення ударів свідка ОСОБА_12 , про причетність останнього до вчиненого кримінального правопорушення також свідчать виявлені сліди крові на його одязі та належність знаряддя вбивства. Вказує, що на ножі, яким наносилися удари потерпілому, не було виявлено його слідів. Також, обвинувачений вважає необґрунтованою відмову судом першої інстанції у допиті експерта щодо встановлення причин смерті ОСОБА_11 та перехресному допиті свідка ОСОБА_12 з іншими свідками у справі;

- потерпіла ОСОБА_10 просить, дослідивши висновок судово-медичної експертизи № 922 від 30 травня 2022 року та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_8 за п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді довічного позбавлення волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції в повній мірі не враховані дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також обставини, характер та наслідки вчиненого ним злочину. Вважає, що після відбуття покарання за вчинення аналогічного злочину обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив особливо тяжкий злочин, а тому визначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Потерпіла також, не погоджуючись із висновком місцевого суду щодо виключення з обвинувачення п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, зазначає, що спосіб позбавлення життя потерпілого (шляхом пошкодження внутрішніх органів) з урахуванням того, що під час та одразу після заподіяння ушкоджень він був живий, вказує на те, що своїми діями обвинувачений заподіяв потерпілому особливих мук та страждань, що є ознаками особливої жорстокості. Вказує, що вчиняючи злочин з особливою жорстокістю, ОСОБА_8 усвідомлював, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку у виді позбавлення життя потерпілого. Всі тілесні ушкодження були прижиттєвими, а тому потерпілий відчував біль та особливі фізичні страждання, які, враховуючи висновок експертизи, могли тривати до години, оскільки смерть потерпілого настала не миттєво, а внаслідок масивної крововтрати від численних ножових поранень;

- адвокат ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить повторно дослідити письмові докази у кримінальному провадженні та скасувати вирок щодо ОСОБА_8 з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості у суді і закрити кримінальне провадження, а також залишити без розгляду цивільний позов потерпілої. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що допитані у суді першої інстанції свідки повідомляли про наявність конфлікту між потерпілим ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 , при цьому останній при повідомленні про кримінальне правопорушення вказував, що він забрав потерпілого з вулиці і той помер у нього в квартирі, однак не вказував про причетність ОСОБА_8 до вчиненого злочину, також, на одязі вказаного свідка було виявлено кров потерпілого і причин такої поведінки свідком належним чином не було пояснено в судовому засіданні. Захисник вказує, що проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відбулися з порушенням норм КПК України, оскільки при проведенні слідчих дій не було добровільної згоди власника квартири чи ухвали слідчого судді.

Апелянт, зазначаючи, що висновки судово-медичного експерта № 922 від 30 травня 2022 року не узгоджуються з висновками обвинувачення з приводу кількості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та причиною його смерті, вказує про безпідставне відхилення клопотань сторони захисту судом першої інстанції про допит судово-медичного експерта.

Вважає, що місцевим судом не було спростовано посилання обвинуваченого про відсутність доказів, що свідок ОСОБА_14 при пред`явленні для впізнання за фотознімками впізнав саме обвинуваченого і таке впізнання проведено в неналежний спосіб, оскільки впізнання мало б бути проведене не за фотознімками, а за наявною участю осіб.

Також захисник вважає недопустимими доказами протоколи за результатами проведення НСРД - відео контролю за ОСОБА_12 , оскільки спілкування останнього відбувалося в умовах службового приміщення відділу поліції, в тому числі з невстановленою особою, яка могла бути і працівником поліції, і тому у учасників такого спілкування не було підстав вважати, що спілкування було приватним, а тому вказане спілкування може бути розцінене як допит.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 також стверджує про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки органом досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій поза межами процесуальних строків, так як дані про зупинення та відновлення кримінального провадження до ЄРДР не вносилися, що є грубим порушенням ст.. 219 КПК України;

- прокурор в поданій апеляційній скарзі просить, повторно дослідивши висновок судово-медичної експертизи № 922 від 30 травня 2022 року, протокол про результати НСРД від 30 березня 2023 року аудіо, - відео контролю за ОСОБА_12 та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати допустимим доказом протокол про результати НСРД від 30 березня 2023 року аудіо, - відео контролю за ОСОБА_12 з додатком, кваліфікувати дії ОСОБА_8 за п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про необґрунтоване виключення судом першої інстанції з кваліфікації дій обвинуваченого кваліфікуючої ознаки, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки враховуючи фактичні обставини справи, висновки судово-медичних експертиз, можна констатувати, що під час завдання тілесних ушкоджень потерпілий був притомний, захищався від нападника, на що вказують наявні на його передпліччях тілесні ушкодженні, характерні для самозахисту. Також, обвинувачений під час нанесення численних ножових поранень потерпілому ОСОБА_11 силою зламав руків`я ножа, залишивши лезо в тілі потерпілого, що вказує на значну силу нанесення ударів. Вважає, що спосіб нанесення тілесних ушкоджень та різна їх локалізація свідчить про невиправдану агресію та жорстокість ОСОБА_15 в бік потерпілого і така кількість ножових поранень, не може бути виправдана простим бажанням позбавити особу життя, натомість свідчить про явне бажання спричинити потерпілому перед смертю додаткові фізичні страждання, які були зайвими для досягнення наміру позбавити життя ОСОБА_11 .

Також вважає, що в судовому засіданні належно не обґрунтовано підстави визнання доказу протоколу про результати проведення НСРД аудіо, -відео контролю особи ОСОБА_12 недопустимим доказом, оскільки проведення таких заходів в приміщенні поліції не є само по собі підставою для визнання їх результатів недопустимими, а також не було наведено жодних даних, які б вказували на те, що слідча дія зі свідком ОСОБА_12 . провдена при спілкуванні з працівниками правоохоронних органів.

Крім того, на переконання прокурора, судом першої інстанції при визначенні міри покарання ОСОБА_8 належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених діянь. Вказує, що дані про особу ОСОБА_8 характеризують його, як антисоціальну, схильну до вчинення кримінальних правопорушень та небезпечну для суспільства особу, він не став на шлях виправлення і не бажає цього, його поведінка свідчить про нехтування нормами поведінки у суспільстві та свідоме не сприйняття норм закону.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор, крім вимог наведених в апеляційній скарзі, просить кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що судом першої інстанції відповідні дії було кваліфіковано, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, однак згідно висновку експерта від 15 березня 2023 року корпус гранати Ф-1 із запалом УЗРГМ-2 відносяться до категорії боєприпасів і до категорії вибухових пристроїв не належать.

Суд першої інстанції встановив, що 29.05.2022 близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , будучи раніше засудженим вироком Чернігівського обласного суду від 02.11.1998 за вчинення умисного вбивства, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , подолавши опір потерпілого, що виражався у самозахисті, умисно, наніс останньому зі значною силою не менше 17 ударів ножем, а саме: в область голови - 1, грудної клітки - 6, живота - 4, верхніх кінцівок - 5, нижніх кінцівок - 1, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді множинних проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки, живота, підборіддя, верхніх та нижніх кінцівок, що призвело до масивної крововтрати, від якої останній помер на місці події.

Також, ОСОБА_8 , 25.02.2023 о 13 год. 00 хв., діючи умисно, придбав шляхом привласнення знайденого на землі, на кладовищі «Яцево», що по вул. Кленовій, №25 в м. Чернігів , гранату РГН, гранату Ф-1 та пістолет зразка 1930/33 конструкції Токарєва (ТТ) калібру 7,62 мм НОМЕР_1, які без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, носив при собі до 28.02.2023, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 28.02.2023 у ранковий час ОСОБА_8 , попередньо придбані гранату РГН, гранату Ф-1 та пістолет зразка 1930/33 конструкції Токарєва (ТТ) калібру 7,62 мм НОМЕР_1 незаконно зберігаючи при собі, переніс до квартири АДРЕСА_4 .

28.02.2023 в період часу з 10 год. 36 хв. по 13 год. 39 хв. працівниками поліції в квартирі АДРЕСА_4 , проведений санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено два предмети, зовні схожі на гранати, які відповідно висновку експерта №СЕ-19/125-22/2429-ВТХ від 15.03.2023 є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка являється вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів та наступальною осколковою ручною гранатою РГН, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів, а також предмет ззовні схожий на пістолет, який відповідно висновку експерта №СЕ-19/125-23/2385-БЛ від 16.03.2023 є пістолетом зразка 1930/33 конструкції Токарєва (ТТ) калібру 7,62 мм НОМЕР_1, придатним до стрільби.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали вимоги поданих ними апеляційних скарг та заперечували проти апеляційних скарг сторони обвинувачення, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту та просив задовольнити апеляційні скарги прокурора та потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

29.05.2022 близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , будучи раніше засудженим вироком Чернігівського обласного суду від 02.11.1998 за вчинення умисного вбивства, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , діючи з особливою жорстокістю, усвідомлюючи що такими діями завдає потерпілому сильного фізичного болю та страждань, бажаючи їх спричинити саме в такий спосіб, подолавши опір потерпілого, що виражався у самозахисті, умисно, наніс останньому зі значною силою не менше 17 ударів ножем, а саме: в область голови - 1, грудної клітки - 6, живота - 4, верхніх кінцівок - 5, нижніх кінцівок - 1, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді множинних проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки, живота, підборіддя, верхніх та нижніх кінцівок, що призвело до масивної крововтрати, від якої останній помер на місці події.

Також, ОСОБА_8 , 25.02.2023 о 13 год. 00 хв., діючи умисно, придбав шляхом привласнення знайденого на землі, на кладовищі «Яцево», що по вул. Кленовій, №25 в м. Чернігів , гранату РГН, гранату Ф-1 та пістолет зразка 1930/33 конструкції Токарєва (ТТ) калібру 7,62 мм НОМЕР_1, які без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, носив при собі до 28.02.2023, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 28.02.2023 у ранковий час ОСОБА_8 , попередньо придбані гранату РГН, гранату Ф-1 та пістолет зразка 1930/33 конструкції Токарєва (ТТ) калібру 7,62 мм НОМЕР_1 незаконно зберігаючи при собі, переніс до квартири АДРЕСА_4 .

28.02.2023 в період часу з 10 год. 36 хв. по 13 год. 39 хв. працівниками поліції в квартирі АДРЕСА_4 , проведений санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено два предмети, зовні схожі на гранати, які відповідно висновку експерта №СЕ-19/125-22/2429-ВТХ від 15.03.2023 є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка являється вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів та наступальною осколковою ручною гранатою РГН, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів, а також предмет ззовні схожий на пістолет, який відповідно висновку експерта №СЕ-19/125-23/2385-БЛ від 16.03.2023 є пістолетом зразка 1930/33 конструкції Токарєва (ТТ) калібру 7,62 мм НОМЕР_1, придатним до стрільби.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України не визнав та пояснив суду, що 29 травня 2022 року вживав алкогольні напої з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у останнього вдома, коли він в черговий раз випив, то впав, вдарився обличчям об тумбочку та мабуть втратив свідомість через кількість випитого, а потім заснув. Коли прийшов до тями то ОСОБА_12 йому сказав, що ОСОБА_11 «готовий», тобто мертвий. Він одразу почав дзвонити знайомим, щоб його забрали, вирішив йти з квартири, однак ніхто не міг приїхати, тоді подзвонив дружині ОСОБА_13 , щоб та його забрала. Пошкоджень на потерпілому він не бачив, крові також, думав, що той спить. Щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, вказав, що прийшов на могилу дружини, яка померла в серпні 2001 року, і там знайшов пістолет з патронами, РГД, які приніс додому. По приїзду поліції, він добровільно видав все, що приніс додому з кладовища;

- свідка ОСОБА_13 , цивільної дружини ОСОБА_8 , яка пояснила, що 29 травня 2022 року близько 17 год. обвинувачений їй зателефонував і попросив, щоб вона його забрала на вул. Гончій, назвав адресу. Коли вона зайшла в кімнату, ОСОБА_16 і ОСОБА_12 були не тверезі, на дивані хтось лежав накритий, вона подумала, що п`яний спить, але через деякий час зрозуміла, що той не живий;

- свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що з обвинуваченим він не знайомий. Він працює в таксі. 29 травня 2022 року було замовлення на вул. П`ятницьку, чоловік і жінка були, потім через декілька хвилин знову цю жінку відвозив. З ним проводили впізнання, він впізнав жінку і чоловіка по фото;

- свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 29 травня 2022 року йому зателефонував обвинувачений і сказав, що у ОСОБА_18 випивали і у них «баран» - це труп. Він вирішив, що поїде і перевірить. Подзвонив ОСОБА_19 , оскільки це сталось в його квартирі, вийшов останній нетверезий, сказав, що треба допомогти вивезти труп. Він відмовився та сказав, що треба поліцію викликати і пішов;

- свідка ОСОБА_12 , згідно пояснень якого 29 травня 2022 року, він з обвинуваченим та потерпілим розпивали спиртні напої у нього вдома. Він вийшов на балкон, розмовляти по телефону, а коли повернувся у кімнату, у обвинуваченого було розбите обличчя, а потерпілий стояв на колінах біля дивану, обпершись. Він сказав, що треба викликати швидку, а обвинувачений сказав, що той вже мертвий;

- свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що 29 травня 2022 року йому зателефонував обвинувачений, запитав - чи може він під`їхати до нього, повідомив, що в квартирі був конфлікт між власником квартири і якоюсь особою. Для чого він був потрібен йому невідомо, але він і не зміг приїхати, бо був на службі;

- свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що у травні 2022 року, близько 14:00 год. зателефонував ОСОБА_12 і попросив привезти акумулятор терміново, сказав, що вийде до нього, останній був нетверезим, з синцем під оком. Сказав: « У мене проблема, мертвий ОСОБА_11 у квартирі».

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 29 травня 2022 року та ілюстративною таблицею до нього, згідно якого слідчим був проведений огляд квартири АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено дві скляні пляшки, дві скляні пляшки, чотири чарки та дві чашки, рушник зі слідами РБК, сліди пальців рук, один недопалок, три недопалки зі слідами РБК, один недопалок, фрагмент пледу зі слідами РБК, рукоятка ножа, змив речовини бурого кольору, змив з ручки акумулятора;

- протоколі огляду речей від 30 травня 2022 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого було вилучено футболку чорного кольору з написом «Adidas» з пошкодженням тканини та плямами речовини бурого кольору, шорти чорного кольору з сірими вставками та пошкодженням тканини зі слідами речовини бурого кольору, труси чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору;

- протоколі огляду трупа від 30 травня 2022 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого було виявлено та вилучено змиви з обох рук трупа ОСОБА_11 , зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки трупа ОСОБА_11 , дактилокарту трупа ОСОБА_11 , предмет, ззовні схожий на лезо ножа;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 з осіб, зображених на фотознімках, на фотознімку під №3, впізнав жінку, яку 29 травня 2022 року підвозив на таксі з адреси: АДРЕСА_5 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 з осіб, зображених на фотознімках, на фотознімку під №2, впізнав чоловіка, якого підвозив на таксі 29 травня 2022 року з адреси: АДРЕСА_6 до адреси: АДРЕСА_7 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 червня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 з осіб, зображених на фотознімках, впізнав жінку на фотознімку під №4, яку він підвозив 29 травня 2022 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 червня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_23 з осіб, зображених на фотознімках, на фотознімку під №1, впізнала чоловіка ОСОБА_24 на прізвисько «Карась», якого вона бачила 29 травня 2022 року в кафе «Біла акація»;

- протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , із застосуванням відеозйомки від 30 травня 2022 року, згідно якого свідок, в присутності понятих, розповів про події та продемонстрував де вони відбувалися, зокрема, що 29 травня 2022 року вживав спиртні напої з обвинуваченим та потерпілим. Він пішов на балкон курити, говорив по телефону, двері зачинив, а вони залишились у кімнаті вдвох, трохи сперечались. Коли він повернувся, то ОСОБА_11 вже лежав на животі, а ОСОБА_8 сказав, що потерпілий його вдарив і він його зарізав ножем зі столу. Потім обвинувачений намагався комусь телефонувати, згодом приїхала його співмешканка. В подальшому йому зателефонували і він вийшов на вулицю, забрав акумулятор. Через деякий час жінка з ОСОБА_25 зібрались та пішли, а він одразу зателефонував до поліції;

- протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , із застосуванням відеозйомки від 30 травня 2022 року, згідно якого свідок розповіла, що 29 травня 2022 року близько 17 год. ОСОБА_8 їй зателефонував і сказав: « Приїдь , подивись на мене», назвав адресу. Коли вона приїхала та зайшла до квартири, в кімнаті були ОСОБА_16 з ОСОБА_27 , а також лежав чоловік, накритий простирадлом. Спочатку вона не зрозуміла, що з ним, а потім їй сказали, що він помер вже. Потім ОСОБА_12 їй розповів, що ОСОБА_11 на ОСОБА_24 «стрибав», а той його ножом вдарив. Також ОСОБА_27 виходив з квартири на декілька хвилин і повернувся вже з акумулятором. Свідок вказала, де саме лежало тіло вбитого та де знаходились чоловіки;

- протоколі обшуку від 28 лютого 2023 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого під час обшуку було виявлено та вилучено корпус ручної гранати РГМ в конструктивному поєднанні з запалом УДЗ, маркування на корпусі РГН 254-38, на запалі УДЗ -334-35-88, предмет, ззовні схожий на пістолет, сірого кольору, номер має сліди пошкодження, видно цифри 555, мобільний телефон «Nokia» в корпусі чорного кольору, мобільний телефон «SIGMA» в корпусі чорного кольору, мобільний телефон «SAMSUNG», мобільний телефон «ZTE», в тумбі в кімнаті, де знаходився стіл, виявлено корпус ручної гранати Ф1, маркування нанесено не розбірливо, запал УЗРГМ 2 №186 386 - 18-81 методом тиснення - 80, УЗРГМ2, УЗЧП. Під час розряджання пістолету виявлено 7 набоїв та 4 в поліетиленовому пакеті біля нього;

- висновку експерта №922 від 30 травня 2022 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи трупа громадянина ОСОБА_11 , 1984 р.н., виявлено тілесні ушкодження: а) множинні колото-різані та різані поранення голови, тулуба (грудної клітки та живота), верхньої правої кінцівки та лівого стегна, п`ять з яких проникають в черевну та грудну порожнини з ушкодженням правої легені, печінки, кишківника, розвитком масивної зовнішньо та внутрішньої кровотеч, утворились від дії предмета з колюче-ріжучими властивостями (типу клинка ножа), могли утворитись незадовго до настання смерті 29 травня 2022 року, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; б) синці тильної поверхні правої та лівої кистей, правого колінного суглобу, синці обличчя могли утворитись від дії тупого предмету за механізмом удару незадовго до настання смерті 29 травня 2022 року, як у своїй сукупності так і кожне окремо мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , 1984 р.н., виявлено: в область голови: 1 різане поранення підборіддя справа, два синці обличчя; в область тулубу: 3 колото-різаних поранень, що проникають у черевну порожнину; 1 колото-різане поранення передньої стінки живота, 2 колото-різаних поранення, що проникають в грудну порожнину, 4 колото-різані поранення передньої стінки грудної клітки; в ділянку верхніх кінцівок: 3 колото-різаних поранення та 2 різаних поранення; синець тильної поверхні правої кисті; синець тильної поверхні лівої кисті; в ділянку лівої нижньої кінцівки: одне наскрізне колото-різане поранення; чотири синці лівого колінного суглобу. Причиною смерті ОСОБА_11 стала масивна крововтрата, що виникла внаслідок множинних колото-різаних та різаних поранень голови, тулуба (грудної клітки та живота), верхньої правої кінцівки та лівого стегна, котрі проникають в черевну та грудну порожнини з ушкодженням правої легені, печінки, кишківника, з розвитком масивної зовнішньої та внутрішньої кровотеч (гемоперитонеумом до 500 мл, гемотораксом до 800 мл). Смерть ОСОБА_11 настала в короткий проміжок часу, після отримання тілесних ушкоджень у вигляді множинних колото-різаних поранень голови, тулуба (грудної клітки та живота), верхньої правої кінцівки та лівого стегна, що вимірюється часом від декількох хвилин до години. Потерпілий ОСОБА_11 , короткий проміжок часу міг здійснювати обмежений обсяг цілеспрямованих рухів, у тому числі рухатись, після отримання комплексу тілесних ушкоджень до моменту втрати свідомості внаслідок наростання явищ масивної крововтрати. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді п`яти колото-різаних поранень правого передпліччя, за своєю локалізацією та морфологічними характеристиками, можуть свідчити про самозахист потерпілого. Кров трупа ОСОБА_11 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогеаглютеніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0;

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3028-БД від 17 червня 2022 року, відповідно до якого на наданому на дослідження змиві речовини бурого кольору, що вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_8 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3032-БД від 18 червня 2022 року, відповідно до якого на наданих на дослідження змивах (об`єкти №№1.1, 2.1), що вилучені під час огляду трупа за адресою: АДРЕСА_9 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена в об`єктах №№ 1.1,2.1 кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №КСЕ-19/125-22/3152-БД від 28 червня 2022 року, відповідно до якого на наданому на дослідження предметі, що схожий на рукоятку від ножа, з різною слідовою інформацією, що вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_10 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3034-БД від 28 червня 2022 року, відповідно до якого на наданому на дослідження клинку ножа (об`єкти №№ 1.1, 1.2), що вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_11 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3035-БД від 23 червня 2022 року, відповідно до якого на наданих на дослідження трьох недопалках (об`єкти №№ 1.1, 2.1, 3.1), що вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_11 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена в об`єктах №№ 1.1, 2.1, 3.1 кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3037-БД від 29 червня 2022 року, згідно якого на наданих на дослідження футболці (об`єкти №№ 1.1-1.4) і шортах (об`єкти №№ 2.1, 2.2, 2.4), померлого ОСОБА_11 , що вилучені під час огляду трупа за адресою: АДРЕСА_9 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На трусах крові не виявлено.

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3033-БД від 22 червня 2022 року, згідно якого на наданих на дослідження зрізах нігтьових пластин померлого ОСОБА_11 (об`єкти №№ 1.1, 2.1), що вилучені під час огляду трупа за адресою: АДРЕСА_9 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3029-БД від 21 червня 2022 року, відповідно до якого на наданому на дослідження фрагменті пледу, що вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_10 , виявлено кров людини з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної систем АВ0. Виявлена кров може походити від померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/3776-БД від 19 липня 2022 року, згідно якогона наданих на дослідження штанах сірих (об`єкти №№ 2.1, 2.3-2.6) та кофті в смужку (об`єкти №№ 1.1, 1.3-1.6), що вилучені під час огляду речей за адресою: АДРЕСА_12 , виявлено кров; виявлена в об`єктах №№ 1.1, 1.3 кров належить людині з групою крові А(ІІ) із ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0. Виключається можливість походження виявленої в об`єктах №№ 1.1, 1.3 крові від померлого ОСОБА_11 Виявлена в об`єктах №№ 1.4-1.6, 2.1, 2.3-2.6 кров належить людині з групою крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0 та може походити від померлого ОСОБА_11

- висновку експерта №18-мк від 17 лютого 2023 року, згідно якого виникнення виявленого ушкодження на наданому клапті шкіри від дії клинка ножа наданого на експертизу, не виключається, при зануренні клинка на ширину, відповідну довжині ушкодження на клапті шкіри;

- висновку експерта №СЕ-19/125-22/2429-ВТХ від 15 березня 2023 року, згідно якого надані на дослідження предмети схожі на корпуси гранат являються: корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, який згідно інформаційних джерел [1, 3], споряджається бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності - тротилом масою 50-56 г; корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГН, який згідно інформаційних джерел [1, 3], споряджений вибуховою речовиною А-1Х-1 (флегматизований гексоген) масою 90 г. Надані на дослідження предмети схожі на запал являються: запалом ручних гранат УЗРГМ-2, який згідно інформаційних джерел [1, 3], споряджається ініціюючими вибуховими речовинами ТНРС масою 0,48-0,5 г, азидом свинцю масою 0,48-0,5 г та високо бризантними вибуховими речовинами ТЕНом або гексогеном масою 1 г; ударно-дистанційним запалом УДЗ. Наданий на дослідження корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 із наданим на дослідження запалом ручних гранат УЗРГМ-2, являються оборонною осколковою гранатою Ф-1, яка є вибуховими пристроями промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів. Наданий на дослідження корпус наступальної осколкової гранати РГН із наданим на дослідження ударно-дистанційним запалом УДЗ являються наступальною осколковою ручною гранатою РГН, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів;

- висновку експерта №СЕ-19/125-23/2488-БЛ від 16 березня 2023 року, згідно якого наданий на дослідження пістолет є вогнепальною зброєю;

- висновку експерта №СЕ-19/125-23/2681-БД від 27 березня 2023 року, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію (слини) підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт №1). Враховуючи те, що генетичні ознаки крові та клітин, виявлених з речовини бурого кольору на недопалку сигарети (об`єкт №1.1) та клітин, виявлених на недопалку сигарети (об`єкт №1.2) збігаються між собою (згідно копії висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 02.08.2022 №СЕ-19-22/15014-БД), а також те, що експертом ДНДЕКЦ МВС отримано більш якісні та повні генетичні ознаки клітин, виявлених на недопалку сигарети (об`єкт №1.2) ніж генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на недопалку сигарети (об`єкт №1.1) порівняльне дослідження генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт №1) проводилось з генетичними ознаками клітин, виявлених на недопалку сигарети (об`єкт №1.2). Генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт №1), збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на недопалку сигарети (об`єкт 1.2 у копії висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 02.08.2022 №СЕ-19-22/15014-БД). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт №1) та генетичних ознак клітин, виявлених на недопалку сигарети (об`єкт 1.2 у копії висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 02.08.2022 №СЕ-19-22/15014-БД) складає 1,59 х 10-34. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 6,28х1033 осіб;

- висновку експерта №СЕ-19/125-23/2784-ТР від 31 березня 2023 року, відповідно до якого надане на дослідження руків`я, вилучене під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_10 та клинок ножа, вилучений під час огляду тіла ОСОБА_11 , до розділення складали одне складене ціле - ніж;

- висновку судово-психіатричного експерта №153 від 16 березня 2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості (F 60.3 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_8 за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється. У ОСОБА_8 на теперішній час мають місце ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості (F 60.3 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_8 за своїм психічним станом на теперішній час здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. У ОСОБА_8 на теперішній час виявлені ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості (F 60.3 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду);

- висновку судово-психіатричного експерта №154 від 16 березня 2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 на теперішній час не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин з синдромом залежності, тому наркологічне лікування йому не показано.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом детального дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечних діянь й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до вбивства ОСОБА_11 колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_8 перебував на місці, де було скоєне правопорушення та під час його скоєння, що також не заперечується і обвинуваченим. Згідно показань свідка ОСОБА_12 , коли він повернувся до кімнати, у обвинуваченого були наявні тілесні ушкодження, яких до цього не було, а потерпілий був вже мертвим, і обвинувачений сам йому про це повідомив, пояснивши, що не було сил терпіти, оскільки потерпілий його побив і він взяв ніж та вдарив потерпілого, також пропонував сховати тіло. Після чого обвинувачений комусь дзвонив, а згодом прийшла жінка останнього і вони пішли з квартири. Під час проведення слідчого експерименту за участі цивільної дружини обвинуваченого, свідка ОСОБА_13 нею зазначалось, що ОСОБА_12 в квартирі їй повідомив, що між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт і саме обвинувачений наніс ножове поранення потерпілому ОСОБА_11 . Слід відмітити, що показання свідка ОСОБА_12 були послідовними та повністю узгоджуються із відомостями, зафіксованими у протоколі слідчого експерименту від 30 травня 2022 року за його участі. При цьому, твердження обвинуваченого про отримання ним тілесного ушкодження внаслідок удару обличчям об тумбочку при падінні та, що він після цього заснув, а коли прокинувся, то ОСОБА_11 вже був мертвим, не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом протокол про результати проведення негласної (слідчої) розшукової дії аудіо-, відео контролю особи ОСОБА_12 від 30 березня 2023 року з додатку, яким зафіксовано розмову вказаного свідка в ході якої останній повідомляє обставини, які стосуються вбивства ОСОБА_11 .

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому ч. 2 вказаної статті визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а ч. 3 цієї статті - перелік обставин, за яких докази визнаються недопустимими.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22), у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Як убачається з вирок суду, за результатом допиту свідка ОСОБА_12 суд першої інстанції не виявив факту порушення прав і свобод вказаної особи під час її відеоконтролю та проведення негласної слідчої (розшукової) дії в цілому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, погоджуючись з позицією сторони захисту щодо недопустимості як доказів даних, зазначених у протоколі негласної слідчої (розшукової) дії - як аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_12 від 30 березня 2023 року, постановив своє рішення без врахування положень ст. 87 КПК України та усталеної практики Верховного Суду, оскільки не зазначив, чиї та які саме права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Як убачається із матеріалів цього провадження, підставою для проведення аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_12 була ухвала слідчого судді Чернігівського апеляційного суду. Ухвала постановлена на підставі клопотання слідчого про надання дозволу на проведення такого виду НСРД. За змістом ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість викладених у клопотанні доводів і необхідність проведення НСРД, з огляду на що, керуючись приписами статей 246, 248, 249, 258, 260 КПК, задовольнив клопотання і надав дозвіл на проведення НСРД у виді аудіо-, відеоконтролю особи.

Постановою Верховного Суду від 25 березня 2021 року (справа №344/11557/16-к) встановлено, що стаття 87 КПК України чітко визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд касаційної інстанції наголосив, що правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій є постанови прокурора та ухвали слідчого судді про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у них зазначається уся наявна інформація, одержана в установленому законом порядку, що потребує перевірки. Тобто, саме з цих процесуальних документів суд може дійти висновку, чи були в органу досудового розслідування наявні законні підстави для проведення таких заходів, результати яких виступають доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 260 КПК аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами прокурора про допустимість протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю та даних, отриманих в результаті проведення НСРД, і зазначає, що контроль може здійснюватися в будь-яких місцях, а вичерпного переліку місць, де може здійснюватися такий контроль, не містить ні постановлена ухвала, ні положення ст. 260 КПК України.

Крім того, стороною захисту та судом першої інстанції не наведено переконливих доводів, яким чином були порушені права ОСОБА_12 , при цьому вказаний свідок жодних зауважень щодо порушення його прав не заявляв.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до переконання, що протокол про результати проведення негласної (слідчої) розшукової дії аудіо-, відео контролю особи ОСОБА_12 від 30 березня 2023 року ( 3т.к.п, ст.139-142) з додатком є належним доказом та враховуються в доведення вини ОСОБА_8 , оскільки згідно вказаного доказу, свідок ОСОБА_12 повідомляє обставини смерті ОСОБА_11 , що саме останнього було зарізано ножем, коли він виходив на балкон, що також повністю узгоджується з його показаннями, як в судовому засіданні, так і при проведенні слідчого експерименту за його участі.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу доводи сторони захисту про причетність ОСОБА_12 до смерті ОСОБА_11 та невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих діяння.

При цьому слід відмітити, що згідно пояснень свідка ОСОБА_12 , він отримав тілесне ушкодження обличчя в результаті удару ОСОБА_8 кастетом через його пропозицію викликати поліцію, а щодо виявлених слідів крові на одязі свідка, останній пояснив, вона могла походити, як і від нього через отримане тілесне ушкодження, так і через те, що він сідав на диван, який був у крові потерпілого.

Доводи сторони захисту про недопустимість, як доказів протоколів слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , колегія суддів не може визнати обґрунтованими, беручи до уваги наступне.

Частиною 1 ст. 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон дозволяє проведення слідчих дій в житлі чи іншому володінні особи за її згоди без відповідної ухвали слідчого судді. З дотриманням зазначених вимог, володільцем відповідної квартири - ОСОБА_12 було надано органу досудового розслідування письмову згоду на проведення слідчих дій у відповідній квартирі, про що містяться відповідна заява в матеріалах кримінального провадження.

Посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, що ОСОБА_12 не є власником квартири і не мав права надавати дозвіл на проведення слідчих дій, не заслуговують на увагу, враховуючи також, що згідно ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 червня 2022 року про надання дозволу на проведення огляду квартири АДРЕСА_2 встановлено, що власником квартири є ОСОБА_28 , а проживають за вказаною адресою - ОСОБА_29 та ОСОБА_12 . Наведене підтверджує, що ОСОБА_12 при наданні дозволу органу досудового розслідування на проведення слідчих дій постійно проживав у відповідній квартирі, тобто являвся її володільцем.

Що стосується протоколів слідчих експериментів, то вони обґрунтовано визнані судом належними та допустимими доказами з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Тобто, метою слідчого експерименту, відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відомості, повідомлені особою під час проведення слідчого експерименту, є складовою частиною змісту документа, як іншого окремого процесуального джерела доказів протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Тобто відомості, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники цієї слідчої дії описували перебіг подій, які відбувалися 29 травня 2022 року, при цьому, вказували де саме вони відбувалися, відтворили перебіг подій, а свідок ОСОБА_13 вказала, де саме лежало тіло вбитого та де знаходились чоловіки.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що слідчі експерименти відбувалися у формі, що містили ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчило про те, що ці слідчі (розшукові) дії були проведені із дотриманням вимог закону та прав учасників такої слідчої дії, а проведення їх у тій чи іншій формі було виключно рішенням слідчого, дії якого відповідали чинному процесуальному законодавству. Суд у вироку послався на протоколи проведення цих слідчих (розшукових) дій як на цілісний документ, що є самостійним джерелом доказів, визначеним ст. 84 КПК України.

Зазначеним протоколам слідчих експериментів суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку з точки зору належності та допустимості в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Посилання захисника про порушення при проведенні обшуку приміщення: квартири АДРЕСА_4 (в ході якого було вилучено два предмети, зовні схожі на гранати), через відсутність дій на відеозаписі, вчинених працівниками поліції до початку проведення такої слідчої дії, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки обшук квартири було проведено на підставі ухвали слідчого судді, з відеофіксацією, під час якої обвинувачений розповів про обставини набуття ним таких предметів, де останні знаходяться, при цьому, жодних зауважень до протоколу у учасників не було, протокол слідчої дії підписаний всіма учасниками без зауважень.

Судова колегія не може погодитися з доводами апеляційної скарги сторони захисту, що місцевим судом не було спростовано послання обвинуваченого про відсутність доказів, що свідок ОСОБА_14 при пред`явленні для впізнання за фотознімками впізнав саме обвинуваченого і таке впізнання проведено в неналежний спосіб, оскільки впізнання мало б бути проведене не за фотознімками, а за наявною участю осіб.

На спростування вказаного твердження місцевим судом обґрунтовано зазначено, з чим погоджується і колегія суддів, наступне.

Процесуальний порядок і умови проведення впізнання особи за фотознімками регламентується положеннями статті 228 КПК України.

Так, приписами ч.6 ст. 228 КПК України визначено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, з додержанням вимог, зазначених у чч.1 і 2 цієї статті. Зокрема, перед пред`явленням особи для впізнання слідчий, прокурор повинен з`ясувати, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Провести впізнання не за фотознімками, як про це зазначає захисник, було неможливим, оскільки на час їх проведення ОСОБА_8 не був затриманий органом досудового розслідування, місце його перебування було невідоме, а через декілька днів після їх проведення взагалі був оголошений у розшук. Крім того, діючі норми КПК України взагалі не містять заборони щодо проведення впізнання за фотознімками.

З досліджених в судовому засіданні протоколів пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 вбачається, що впізнання проводилося з дотриманням вимог статті 228 КПК України, а складені за їх результатами протоколи повністю відповідають вимогам статті 231 КПК України.

Факт того, що слідчим помилково було зазначено у довідці до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.05.2022, щодо зображення ОСОБА_8 на фотознімку під №3, тоді як у протоколі свідок зазначив, що впізнає чоловіка на фотознімку №2, якого підвозив на таксі 29 травня 2022 року з адреси: АДРЕСА_6 , до адреси: АДРЕСА_7 , не може свідчити про порушення кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії, такі описки в довідках до протоколів при вірному зазначенні номерів фотознімків, на яких особи впізнали саме ОСОБА_8 , не призводить до автоматичного визнання цих протоколів недопустимими.

При цьому, співставлення відомостей, зазначених у даних протоколу про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з іншими матеріалами кримінального провадження та обставинами, встановленими судом, дає можливість констатувати, що свідком ОСОБА_14 було упізнано на фотознімках саме ОСОБА_8 , про що і зазначено у відповідній графі протоколів, з поясненням ознак чи їх сукупності, за якими свідки упізнали того. Також, в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив, що за його участю проводилось впізнання і він впізнав чоловіка та жінку по фото.

Доводи сторони захисту, що висновки судово-медичного експерта № 922 від 30 травня 2022 року не узгоджуються з висновками обвинувачення з приводу кількості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та причиною його смерті, судова колегія не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_8 містить достатні дані, як щодо кількості та характеру тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_11 , так і щодо причин сперті потерпілого, які були встановлені при проведенні судово-медичної експертизи.

Відносно позиції сторони захисту про не усунення розбіжностей у показаннях свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , щодо того чи відбувалася у них зустріч 29 травня 2022 року, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з урахуванням спливу значного проміжку часу, стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 в дату досліджуваних подій, кожна особа через певний проміжок часу не в силах стовідсотково відтворити подію, яка мала місце з нею. При цьому слід відмітити, що наведені обставини не впливають на загально доказове значення наданих ними показань.

Твердження захисника ОСОБА_7 , про те що органом досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій поза межами процесуальних строків, так як дані щодо зупинення та відновлення провадження до ЄРДР не вносились, не знайшли свого підтвердження.

На підставі постанов від 13 червня 2022 року, 22 грудня 2022 року, 13 лютого 2023 року, 14 лютого 2023 року, 28 лютого 2023 року досудове розслідування зупинялось та поновлювалось неодноразово, строки слідства продовжувались відповідними постановами.

В ході апеляційного розгляду, на підставі ухвали Чернігівського апеляційного суду від 4 червня 2024 року було отримано відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002557, згідно яких відповідні відомості про зупинення та відновлення кримінального провадження вносилися до ЄРДР.

Посилання захисника на відсутність відповідних витягів з ЄРДР в матеріалах кримінального провадження, що, на його думку свідчить про проведення процесуальних дій поза межами досудового розслідування, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки згідно позицій ВС, викладених в постановах від 05 лютого 2019 року (справа № 607/11498/15-к), 09 вересня 2020 року (справа № 761/2834/15-к), 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17), 15 вересня 2022 року (справа № 168/411/21), ВП ВС від 26 березня 2019 року (справа № 807/1456/17), ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким урегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом. Таким чином, витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує жодних правових наслідків.

У всіх наведених випадках касаційний суд дійшов висновку про те, що певне процесуальне рішення, винесене під час досудового розслідування, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до цього процесуального рішення. Водночас, витяг з ЄРДР не може замінити такого процесуального рішення.

Тобто, наявні в ЄРДР відомості є похідними від процесуальних рішень прокурора, вони не можуть бути використані для встановлення або спростування факту винесення або не винесення прокурором певного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Слід відмітити, що згідно інформації наданих начальником управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Офісу Генерального прокурора сформовано відповідні відомості, згідно яких до ЄРДР вносилися відповідні дані про зупинення та відновлення досудового розслідування під час досудового розслідування.

За наведеного слід констатувати, що за наявності відповідних постанов про зупинення та відновлення досудового розслідування, відсутність відповідних витягів з ЄРДР на момент ухвалення процесуальних рішень не може свідчити про об`єктивну відсутність в цілому таких рішень, оскільки такий реєстр становить лише собою відповідну інформаційну базу.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу не вмотивованості рішення суду першої інстанції, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Хоча статтею 370 КПК України і передбачено, що рішення має бути вмотивоване і наведено визначення даного поняття, однак воно є досить стислим і, на думку суду, не дозволяє повністю надати відповідь на заявлений довід апеляційної скарги.

Для встановлення більш конкретних ознак (критеріїв) мотивованості судового рішення колегія суддів вважає за необхідне послатися на рішення ЄСПЛ.

Наприклад, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ.

Так, в пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім цього, у пункті 42 рішення у справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Тому інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_30 складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

При вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного.

Умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

При цьому особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

За висновком експерта №922 від 30.05.2022, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи трупа громадянина ОСОБА_11 , 1984 р.н., виявлено тілесні ушкодження: а) множинні колото-різані та різані поранення голови, тулуба (грудної клітки та живота), верхньої правої кінцівки та лівого стегна, п`ять з яких проникають в черевну та грудну порожнини з ушкодженням правої легені, печінки, кишківника, розвитком масивної зовнішньо та внутрішньої кровотеч, утворились від дії предмета з колюче-ріжучими властивостями (типу клинка ножа), могли утворитись незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; б) синці тильної поверхні правої та лівої кистей, правого колінного суглобу, синці обличчя могли утворитись від дії тупого предмету за механізмом удару незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, як у своїй сукупності так і кожне окремо мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Смерть ОСОБА_11 настала в короткий проміжок часу, після отримання тілесних ушкоджень у вигляді множинних колото-різаних поранень голови, тулуба (грудної клітки та живота), верхньої правої кінцівки та лівого стегна, що вимірюється часом від декількох хвилин до години. Потерпілий ОСОБА_11 , короткий проміжок часу міг здійснювати обмежений обсяг цілеспрямованих рухів, у тому числі рухатись, після отримання комплексу тілесних ушкоджень до моменту втрати свідомості внаслідок наростання явищ масивної крововтрати. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді п`яти колото-різаних поранень правого передпліччя, за своєю локалізацією та морфологічними характеристиками, можуть свідчити про самозахист потерпілого.

Таким чином, конкретні обставини справи, кількість, характер і локалізація заподіяних ОСОБА_11 тілесних ушкоджень переконливо свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на заподіяння потерпілому смерті з особливою жорстокістю.

При цьому потерпілий була притомний, захищався в процесі заподіяння йому численних тілесних ушкоджень, на що вказують наявні на його передпліччі характерні для самозахисту тілесні ушкодження.

Позбавляючи потерпілого життя, обвинувачений усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних страждань шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень. Така кількість тілесних ушкоджень спричинила потерпілому додаткові фізичні страждання, які були надмірними (зайвими) для досягнення злочинного наслідку у вигляді позбавлення його життя. Його смерть настала не миттєво, а через деякий проміжок часу, тобто потерпілий від численних ножових поранень до моменту втрати свідомості відчував біль, ступінь якої зростав з кожним новим тілесним ушкодженням, що спричинило йому особливі (додаткові) фізичні страждання.

На підтвердження вказаного висновку, судова колегія враховує показання експерта ОСОБА_31 , яка в судовому засіданні апеляційного суду надала показання щодо роз`яснення висновку експерта № 922 від 30 травня 2022 року та підтвердила, що всі отримані ОСОБА_11 тілесні ушкодження були отримані ним прижиттєво.

Слід відмітити, що обвинувачений під час нанесення численних ножових поранень потерпілому силою зламав руків`я ножа, залишивши лезо в тілі потерпілого, що вказує на значну силу нанесення ударів.

Наведене свідчить про невиправдану агресію і жорстокість ОСОБА_8 щодо потерпілого і така кількість ножових поранень не можу бути виправдана бажанням позбавити особу життя, а навпаки свідчить на бажання спричинити додаткові фізичні страждання, які були зайвими для досягнення наміру позбавити ОСОБА_11 життя.

Враховуючи викладене вище, вбачається, що у діях обвинуваченого наявний умисел на вчинення вбивства з особливою жорстокістю.

А тому дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , вчинене з особливою жорстокістю, особою, що раніше вчинила умисне вбивство.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України то доводи апеляційної скарги прокурора з доповненнями заслуговують на увагу.

Так, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України в частині зберігання гранат Ф-1 та РГН, суд першої інстанції кваліфікував його дії, як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, однак, згідно висновку експерта від 15 березня 2023 року №СЕ-19/125-22/2429-ВТХ корпус гранати Ф-1 із запалом УЗРГМ-2 є оборонною оскалковою ручною гранатою Ф-1, корпус гранти РГН із запалом УДЗ є наступальною осколковою ручною гранатою РГН, які є вибуховими пристроями промислового виготовлення та відносяться до категорії боєприпасів, тобто гранати до вибухових пристроїв не належать.

В зв`язку з викладеним, дії ОСОБА_8 судом апеляційної інстанції кваліфікуються за п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , вчинене з особливою жорстокістю, особою, що раніше вчинила умисне вбивство та за ч.1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, їхні наслідки, дані про особу винуватого, його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, дані щодо попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, а саме, що обвинувачений раніше вже засуджувався за скоєння аналогічних правопорушень, після попередньої судимості не став на шлях виправлення і знову вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи в період непогашеної та не знятої у встановленому порядку судимості, відсутність даних щодо притягнення до адміністративної відповідальності, його характеристики та позицію потерпілої сторони.

Обґрунтовано визнав обставинами, які обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 15 років.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції щодо необхідності та достатності призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, вважає їх помилковими, а призначене покарання несправедливим, за таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Конституції України людина є найвищою соціальною цінністю в державі і її життя є невід`ємним правом, закріпленим у ст. 27 Основного Закону України. Обов`язок держави - захищати життя кожного. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08 листопада 2001 року) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних нори кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тому належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

З урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а інший - до особливо тяжких злочинів, відсутності обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і після цього, загальних засад призначення покарання: а саме законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання, а також ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, і збільшення в ході апеляційного розгляду об`єму обвинувачення в порівнянні з обвинуваченням визнаного судом першої інстанції доведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів є остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із застосуванням правил складання покарань за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Обставиною, яка зумовлює призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину. Ця обставина визначена судом апеляційної інстанції на підставі сукупності усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчинених злочинів, особи обвинуваченого, відсутності обставин, які пом`якшують та наявністю обставин, що обтяжують покарання. На винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину та виключну суспільну небезпеку обвинуваченого для інших людей і суспільства в цілому, зокрема, вказують дуже тяжкі наслідки вчиненого ним злочину, а саме позбавлення життя особи, спосіб вчинення злочину та його мотиви.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, суд апеляційної інстанції, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. № 15рп/2004р. у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації з прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканість.

Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканості людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочин проти життя і здоров`я.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 вже був засуджений за вбивство до строкового покарання, однак після відбуття покарання продовжив вчиняти злочини, в тому числі проти життя та здоров`я особи та знову позбавив особу життя, що свідчить про його зневажливе ставлення до загально прийнятних людських цінностей.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання, що ізоляція обвинуваченого до довічного позбавлення волі відповідає вимогам справедливості при призначенні йому остаточного покарання і відображує співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та справедливим. На думку суду апеляційної інстанції, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд апеляційної інстанції з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, спосіб та мотиви їх вчинення, наслідків вчинення злочинів та розміру заподіяної шкоди, дані про особу винуватого.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно за сукупністю вчинених ним злочинів призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для нього з метою його перевиховання та запобігання вчиненню ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання через м`якість є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання із ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4