29.10.24
Справа №635/8514/24
Провадження по справі 1-в/635/533/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садки Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 листопада 2018 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 13 лютого 2020 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ст. 287, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,-

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

В С Т А Н О В И В:

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 287, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 287, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок суду набрав законної сили 18 жовтня 2021 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 18 жовтня 2021 року, кінець строку 18 листопада 2024 року.

З 08 листопада 2021 року засуджений відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_4 станом на 02 жовтня 2024 року фактично відбув 2 роки 11 місяців 12 днів фактичного строку покарання, призначеного йому за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи «Темнівська виправна колонія (№100)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_7 від 02 жовтня 2024 року, засуджений ОСОБА_4 з 18 жовтня 2021 року по 02 листопада 2021 року перебував під вартою в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», з 08 листопада 2021 року відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Засуджений ОСОБА_4 в установі до промислової зони не працевлаштований, залучається до виконання робіт з благоустрою установи. До виконання робіт ставиться посередньо. У засудженого відсутні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження чи пригнічення. Самооцінка адекватна. Під час спілкування на зауваження інших реагує спокійно, завжди відстоює свою точку зору. В даний час він усвідомлює необхідність змін його соціально-психологічних установок в сторону самокерованої право слухняної поведінки і має намір не вчиняти повторні кримінальні правопорушення. Після проведення бесід виховного та профілактичного характеру засуджений ОСОБА_4 має бажання змінювати свої погляди на майбутнє. Має мотивацію змінити коло спілкування. Відбуваючи покарання в державній установі виконання покарань засуджений підтримує стосунки з рідними та близькими шляхом телефонних розмов. Відповідальність за вчинені дії бере на себе. Усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. Не має негативної спрямованості у відношенні до працівників органів та установ виконання покарань. Вину у скоєному злочині визнав. За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроб втечі, на проф. обліку не перебуває. До дисциплінарної відповідальності притягувався три рази, стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався три рази. Характеризується посередньо. Засуджений не усвідомлює, що саме треба змінювати, не має мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи формально. На даний час не має чітких планів на майбутнє. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, не завжди підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру, не завжди проявляє щирість. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи, ставиться не завжди сумлінно. Не проявляє розумну ініціативу. Не завжди самостійно довиконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи не проявляє ініціативу. Намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Неодноразово засуджувався за злочини проти власності, намагався забезпечити себе переважно злочинним шляхом. Даний фактор впливає на ризик вчиненні повторного кримінального правопорушення. Питання про можливе застосування статей 100, 101 КВК України, було розглянуто комісією установи 27 липня 2022 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не стає на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно статті 82 КК України, було розглянуто комісією установи 02 листопада 2022 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як особі, яка не стала на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення згідно статті 81 КК України, було розглянуто комісією установи 10 травня 2023 року, засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не довела свого виправлення.

Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений не чітко вмотивований до змін і самовдосконалення.

Згідно витягу з протоколу № 52 від 02 жовтня 2024 року засідання комісії державної установи "Темнівська виправна колонія (№100)" по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених по позбавлення волі комісія постановила, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки засудженого, характеристики під час відбування покарання,психологічної характеристики , підсумкової оцінки вчинення повтрного кримінального правопорушення та результатів індівідуальної програми соціально-виховної роботи засудженого, ОСОБА_4 не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення, як особа, яка не довела своє виправлення.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» останній в листопаді 2021 року не працював, в грудні 2021 року був працевлаштований до майстерні збирання прищіпки, з січня 2022 року по серпень 2024 року не працював.

Відповідно до довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 03 жовтня 2024 року, за вироком суду у засудженого ОСОБА_4 виконавчі листи відсутні.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, які відображають процес його виправлення за весь час відбування покарання, судом встановлено, що виправлення засудженого не мало систематичного характеру, оскільки останній як вбачається із його характеристик від 27 липня 2022 року, 02 листопада 2022 року та 10 травня 2023 року за час відбування покарання характеризувався посередньо, мав стягнення, до промислової зони не працевлаштований, не завжди мав охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставився не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, до виконання робіт із благоустрою установи ставився посередньо, ініціативи не проявляв, участі у суспільному житті відділення не приймав, допускав порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці, відповідно до статті 123 КВК України, приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставився без зацікавленості.

Вищевказані факти не можуть свідчити про наявність позитивних змін у свідомості засудженого ОСОБА_4 , його налаштування на позитивний лад та як наслідок виправлення.

Факт залучення засудженого до робіт по благоустрою установи, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливого ставлення до майна установи, наявність трьох заохочень не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище.

На думку суду, є відсутніми підстави вважати про досягнення ОСОБА_4 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування положень ст. 81 КК України.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_4 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1