Справа №954/1076/24
н/п 1-кп/766/3384/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку дії запобіжного заходу

11.10.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000443 від 26.06.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу (далі КК) України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурором, у зв`язку з закінченням строку запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 (дата закінчення 20.10.2024), на підставі частини третьої ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК), подано клопотання від 02.10.2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк два місяці без визначення застави.

І. Позиція сторони обвинувачення

Прокурор в клопотанні зазначає, що згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Сторона обвинувачення вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на даному етапі провадження не зменшились.

Зважаючи на те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, проживає самотньо, та на тяжкість покарання, що загрожуватиме ОСОБА_4 у разі визнання його винним, а це позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

У зв`язку з викладеним, існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду.

Другим ризиком, зазначеним у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 із деякими свідками добре знайомий, може переконати їх змінити свої показання, що негативно позначиться на судовому розгляді кримінального провадження.

При оцінці вказаного ризику слід враховати встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит.

Оскільки суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків, то ризик незаконного впливу на свідків існує, в тому числі на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом у зв`язку з тим, що обвинувачений обізнаний про місце перебування свідків, що вказує на те, що залишаючись на свободі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків.

Обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те, що ОСОБА_4 вчиняючи вищевикладене кримінальне правопорушення, мав прямий умисел, усвідомлював наслідки притягнення його до відповідальності, а отже, обвинувачений дійсно може вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності свідчать про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також те, що у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого злочину йому може бути призначено покарання у вигляді виключно позбавлення волі, є підстави вважати, що запобіжним заходом, який здатний забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 є лише тримання під вартою.

З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно нього не вбачається.

ІІ. Позиція сторони захисту

Захисник заперечував проти клопотання прокурора і просив обрати більш м`який запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений також заперечував проти клопотання прокурора та просив обрати йому запобіжний захід, який передбачає перебування вдома.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В Кримінальному процесуальному кодексі поняття «обґрунтована підозра» не розтлумачено, проте відповідно до частини шостої ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі, застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини Суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» застосовується з метою уникнення порушення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) і за узагальненим тлумаченням визначається, як наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», від 21.04.2011, заява № 42310/04, пункт 175).

Під час судового провадження, за наявності обвинувального акта на розгляді суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» дотримано. Однак виконання цієї умови не звільняє сторону обвинувачення від доказування наявності ризиків щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або/та створитимуть загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи рівень доведеності сторонами провадження обставин, які б могли вплинути на мотиви Суду під час ухвалення рішення щодо зазначеного клопотання, Суд наголошує, що тягар доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу завжди залишається на стороні обвинувачення, оскільки на боці сторони захисту завжди діє презумпція «свободи», сформульована в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції.

Водночас Суд також зауважує, що право на свободу, як і інше право особи (людини) не є абсолютним, відтак може бути обмеженим відповідно до закону. Крім того, з метою уникнення свавілля право на свободу має обмежуватись відповідними зобов`язаннями покладеними на особу, дотримання (виконання) яких унеможливило б порушення прав і інтересів інших осіб, суспільства та держави.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що за змістом приписів ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже, Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченого, його право на свободу, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відтак, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Суд розуміє, що саме існування «обґрунтованої підозри» та вагомість доказів, які її підтверджують (враховуючи і не порушуючи презумпцію невинуватості), а також тяжкість покарання не можуть бути єдиними підставами для продовження строку запобіжного заходу, а тому такі обставини мають розглядатися в сукупності з іншими.

При цьому Суд бере до уваги характеристику інкримінованого кримінального правопорушення, яка за змістом полягає в тому, що відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Вбивство є найтяжчим злочином проти особи. Суспільна небезпека вбивства полягає в тому, що заподіянням смерті іншій людині грубо ігнорується її природне, а тому невідторгнуване право на одне з найцінніших благ на життя. Внаслідок вбивства життя втрачається безповоротно, що унеможливлює відшкодування заподіяної потерпілому шкоди або компенсування її якимось замінником.

Проте Суд також бере до уваги інші обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Отже, Суд дослідивши додані до клопотання матеріали, зауважує таке: вік обвинуваченого становить 82 роки; раніше не судимий; на обліку у нарколога та психіатра не перебуває; живе самотньо, хоча має двох синів, які проживають окремо; згідно з характеристикою, останнім часом зловживає спиртними напоями; з сусідами поводиться агресивно, не спілкується.

Оцінивши усі вищеназвані обставини у сукупності, Суд при вирішенні клопотання прокурора поряд з іншими обставинами, акцентує увагу на віці обвинуваченого і способі його життя (самотній, з сусідами поводиться агресивно, не спілкується), раніше не судимий. Ці обставини дозволяють Суду зробити висновок, що ризики, про які зазначив прокурор у своєму клопотання є мінімальними, оскільки вік обвинуваченого і звичність його в цьому віці до своєї оселі не дають підстав стверджувати, що обвинувачений буде ухилятися від суду; спосіб життя обвинуваченого і риси його характеру не дають підстав стверджувати, шо він зможе впливати якимось чином на сусідів-свідків; те, що він в цьому віці обвинувачується вперше не дає підстав стверджувати, що обвинувачений має намір вчиняти в подальшому кримінальні правопорушення.

Суд, з огляду на вимоги КПК, нагадує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

За змістом частини першої ст. 176 та частини першої ст. 181 КПК України одним із запобіжних заходів є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

По суті, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також полягає в обмеженнях, що пов`язані зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

При цьому контроль за виконанням обвинуваченим зобов`язань, які покладаються на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покладається на органи Національної поліції.

Водночас Суд, вирішуючи клопотання прокурора, керується частиною першою ст. 183 КПК України, згідно з якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Отже в контексті наведеного, Суд вважає, що ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту і, дотримуючись при цьому права обвинуваченого на свободу, цілком правомірно може розраховувати на те, що органами Національної поліції буде забезпечено виконання покладених на обвинуваченого віком 82 роки обов`язків.

Відтак, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти вищеназваним ризикам.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд вважає, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», в тому числі доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству.

Проте, зазначені Судом обставини стосовно особи обвинуваченого, його віку, способу життя, міцності соціальних зв`язків, відсутності судимостей свідчать про те, що хоча існування ризиків для суспільства прокурором доведено, вони не є такими, що повною мірою відповідають запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі. Відтак, Суд дійшов думки про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, який міг би запобігти вчиненню нових правопорушень, але був би співмірним відповідно зазначених обставин.

Виходячи з викладеного, враховуючи позицію сторони захисту, яка зводиться до того, щоб обрати більш м`який запобіжний захід, Суд, вважає за доцільне обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати місце свого проживання та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 181, 183, 194, 197, 199, 315 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

2. Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до «9» грудня 2024 року, включно.

3. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до «9» грудня 2024, включно, такі обов`язки:

3.1 прибувати до суду за першим викликом;

3.2 не залишати без дозволу суду місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

3.3 повідомляти суду про зміну свого місця перебування;

3.4 за наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3.5 утриматися від спілкування з потерпілими та свідками в цьому кримінальному провадженні.

4. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно.

5. Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

6. Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

7. Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

8. Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого, а контроль за її виконанням на прокурора.

9. Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за наявності відповідного клопотання.

10. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, потерпілій, захиснику Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5), Херсонському районному управлінню поліції ГУНП в Херсонській області.

11. Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, захисником, прокурором протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонським міський суд Херсонської області.

12. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено і оголошено 16.10.2024 року о 09 год. 00 хв.

СуддяОСОБА_1