Провадження 1-в/193/158/24
У Х В А Л А

іменем України

08 жовтня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутого покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2024 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну не відбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді обмеження волі. В обґрунтування клопотання засуджений зазначив, що він відбуває покарання у ДУ «Софіївка виправна колонія (№45)» у виді позбавлення волі строком на 5 років за вчинення ним злочинів передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України. Вказує, що за місцем відбування покарання характеризується позитивно, має заохочення, режим утримання не порушує.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, пославшись на те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_6 у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає, що засуджений не став на шлях виправлення.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання засудженого ОСОБА_5 , дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 спочатку був засуджений 29.05.2017 Краматорським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 263, ч.2 ст.186 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 03.01.2020 умовно-достроково на невідбутий строк: 1 рік, 10 місяців 30 днів.

Надалі за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 08.04.2021 засуджено за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років позбавлення волі.

Після чого за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26.11.2021, скасованого у частині призначеного покарання згідно вироку Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2023, за яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок строку 17.06.2021, кінець строку: 17.06.2026.

Станом на 17.12.2023 засуджений відбув, визначених п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки і 4 місяців). Невідбута частина покарання складає 1 рік, 8 місяців і 9 днів.

Згідно характеристик наявних в матеріалах клопотання засудженого та наданої суду для розгляду даного клопотання, в установах виконання покарань ОСОБА_5 знаходиться з 18.06.2021.

Так, перебуваючи у ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)», ДУ «Львівська установа виправна колонія (№19)» та ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», засуджений характеризувався посередньо, зокрема хаохочень та стягнень там не мав.

З 05.07.2023 міру кримінального покарання відбуває у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», під час відбування характеризувався посередньо, мав одне заохочення, стягнень не мав. З 14.07.2023 перебуває на профілактичному обліку як особа, яка схильна до суїциду.

У судовому засіданні з`ясовано, що засуджений за станом здоров`я має інвалідність по зору. У взаємовідносинах із іншими засудженими не конфліктний, у стосунках із персоналом установи щирий. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті, має охайний зовнішній вигляд. З розумною ініціативою виконує роботи з благоустрою установи іноді потребує контролю під час виконання робіт з боку представників колонії. Відповідно до ст. 123 ч. 2 КВК України заходи виховного характеру відвідує регулярно, реагує на них завжди позитивно.

Соціально-корисні зв`язку підтримує деякою мірою. Нестабільні зв`язки з рідними та близькими носять переважно містять негативний характер. Стосунки з матір`ю у нього не склались. Підтримує стосунки тільки із сестрою, яка йому допомагає. За вироком суду цивільного позову не має.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст. 82 КК України).

Висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Судом також враховано особу засудженого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий здебільшого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних речовин, до нього тричі застосовувалось заохочувальна норма у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (26.05.1999, 06.04.2009 та 23.01.2020).

Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_7 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав чи навіть після повного відбуття строку покарання, завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів. Так, теперішнє покарання він відбуває за вчинення кількох умисних злочинів, у тому числі тяжких, які він скоїв у період умовно-дострокового свого звільнення.

За такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, відтак наявність лише одного заохочення, на переконання суду, ще не свідчить про безумовне виправлення ОСОБА_5 .

Також слід зауважити, що відбування покарання у вигляді обмеження волі передбачає обов`язкове залучення засудженого до праці, яка може бути утруднена для виконання засудженим ОСОБА_5 зважаючи на те, що він має захворювання очей та у зв`язку з чим має поганий зір.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи особу засудженого, його стан здоров`я та поведінку протягом всього строку відбування покарання, відсутністю беззаперечних доказів того, що він став на шлях виправлення, суд дійшов висновку, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на даному етапі відбування покарання ОСОБА_5 є недоцільним та передчасним і не досягне мети належного його перевиховання, а тому у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну йому невідбутого покарання більш м`яким, - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 11.10.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1