справа № 462/5401/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000555 від 04.06.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого - востаннє 24.04.2024 року Городоцьким районним судом Львівської області за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.309, 70 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, зокрема 28.12.2023 року Яворівським районним судом Львівської області від 28.12.2023 року (із врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2024 року) за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, 69, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі і на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, на шлях виправлення не став та 24.06.2024 в період часу з 19.15 год. по 19.20 год., перебуваючи поблизу магазину «Сім-23», що за адресою: АДРЕСА_3 , повторно, в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, та Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №271/2024 від 06.05.2024 року, затвердженого Законом №3684-IX від 10.05.2024 року, шляхом вільного доступу, викрав припаркований біля фасаду будинку велосипед марки «DIAMONT» чорного кольору, номер мотору НОМЕР_1 , номер акумулятора НОМЕР_2 , на який він в подальшому сів та поїхав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 35000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні визнав у повній мірі та дав суду свідчення про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, як це викладено в обвинувальному акті, пояснив, що дійсно викрав велосипед марки «DIAMONT» чорного кольору, номер мотору НОМЕР_1 , номер акумулятора НОМЕР_2 , який у подальшому збув своєму знайомому за незначну матеріальну винагороду. У скоєному щиросердно розкаявся, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився показаннями обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні винуватість обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, доведена повністю, а його дії кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.12.2023 року (із врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2024 року), непрацюючий, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, 28.12.2023 року постановою Шевченківського районного суду м. Львова на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 44 КУпАП.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не виявлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого, останньому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Водночас, згідно із частиною 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 статті 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами частини 3 статті 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.Відповідно до ч. 4 ст. 72 КК України додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно.

П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 6 листопада 2009 року визначено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із частиною 3 статті 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, попри це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у вигляді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком /постанова ВС від 12 жовтня 2022 року у справі № 557/970/21, провадження № 51-1821км22/

Таким чином, відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком (із врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2024 року).

Судом встановлено, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.12.2023 року (із врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2024 року) ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, 69 , ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі і на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Із врахуванням наведеного на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком суд вважає необхідним частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.12.2023 року.

Окрім того, вироком Городоцького районного суду Львівської області від 24.04.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.309, 70 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, а тому такий згідно із ч. 3, 4 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_4 слід змінити на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: компакт-диск із записом камери відеоспостереження з місця події залишити при матеріалах кримінального провадження, білі джинси, чорні кросівки марки «Puma», білу олімпійку марки «Bikkember», футболку кольору хакі, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області - повернути обвинуваченому, велосипед марки «DIAMONT» чорного кольору, номер мотору НОМЕР_1 , номер акумулятора НОМЕР_3 -VHL- повернути потерпілому.

Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 27.06.2024 року - скасувати.

Таким чином, керуючись ст.ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_4 за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.12.2023 (із врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2024 року), і остаточно призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 змінити на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання та тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з моменту взяття під варту, а саме з 22.08.2024 року.

Речові докази у справі: компакт-диск із записом камери відеоспостереження з місця події залишити при матеріалах кримінального провадження, білі джинси, чорні кросівки марки «Puma», білу олімпійку марки «Bikkember», футболку кольору хакі, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області - повернути обвинуваченому, велосипед марки «DIAMONT» чорного кольору, номер мотору НОМЕР_1 , номер акумулятора НОМЕР_3 -VHL- повернути потерпілому.

Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 27.06.2024 року - скасувати.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав на вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом 30 днів з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя