ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/3630/20 Номер провадження 11-кп/814/1701/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2020 року за №0000911, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, безробітного, не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.369 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

Вирішено долю речових доказів, а саме ухвалено:

посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 - знищити;

грошові кошти в сумі 6 000 гривень повернути власнику.

Прийнято рішення щодо скасування арешту майна та процесуальних витрат.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 лютого 2020 року приблизно о 15 годині 10 хвилин по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, і кримінальної відповідальності за використання завідомо підробленого документа, в особистих інтересах, висловив пропозицію службовій особі - командиру роти №5 батальйону №1 УПП у Харківській області ДПП ОСОБА_10 , надати йому неправомірну вигоду за нефіксацію адміністративних правопорушень, нескладання відповідних матеріалів і неповідомлення оперативного чергового про виявлення ознак підроблення.

Незважаючи на попередження поліцейських про передбачену законом кримінальну відповідальність за вказані вище дії, ОСОБА_7 продовжував неодноразово висловлювати наміри надати ОСОБА_10 неправомірну вигоду й затим поклав неправомірну вигоду у вигляді 6 000 гривень на заднє сидіння патрульного автомобіля «Toyota Prius», патрульного екіпажу 5051, поруч із поліцейським ОСОБА_10 , звернувши увагу на залишені кошти. Поліцейським ОСОБА_10 було відмовлено у прийнятті неправомірної вигоди.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 травня 2024 року, ухвалити новий вирок, яким виключити з вироку суду першої інстанції рішення про долю речових доказів у вигляді грошових коштів у сумі 6 000 гривень і на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України конфіскувати їх у дохід держави, в іншій частині оскаржуваний вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд за результатами судового розгляду встановив, що зазначені вище кошти були прямо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, однак усупереч цим обставинам і положенням ст.ст.96-1, 96-2, 98, 100 КК України, ст.ст.368, 374 КПК України помилково не застосував щодо них спеціальну конфіскацію.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, дослідила й перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його за ч.1 ст.369 КК України, виду й розміру призначеного йому покарання, учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про безпідставне незастосування місцевим судом спеціальної конфіскації до вилучених грошових коштів у сумі 6 000 гривень є обґрунтованими.

На підставі п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок частково та ухвалює новий вирок.

Застосування апеляційним судом спеціальної конфіскації як додаткового заходу кримінально-правового характеру щодо майна, яке місцевим судом було ухвалено повернути обвинуваченому, є тим «іншим випадком», передбаченим ч.1 ст.421 КПК України, що беззаперечно погіршує правове становище обвинуваченого, оскільки стосується його власності.

Тому, враховуючи системний аналіз ст.ст.408, 420 та 421 КПК України, судове рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація щодо названого вище майна повинно ухвалюватись у формі вироку.

Зазначений вище підхід узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 листопада 2023 року (справа №369/5665/22, провадження 51-4246км 23).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Частиною 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Частиною 1 ст.96-1 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкцією ч.1 ст.369 КК України передбачено покарання у вигляді: штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; обмеження волі на строк від двох до чотирьох років; позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Із фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, які були встановлені місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України, підтверджені обвинуваченим у судовому засіданні суду першої інстанції та не оспорюються ніким із учасників судового провадження, встановлено, що ОСОБА_7 висловив поліцейським пропозицію надання неправомірної вигоди в сумі 6 000 гривень, після чого поклав їх на заднє сидіння службового автомобіля, тобто вказані грошові кошти були предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Затим 16 лютого 2020 року в ході огляду місця події було вилучено названі вище грошові кошти (купюри номіналом по 1 000 гривень кожна із серійними номерами: АБ9614989, АГ9232450, АГ3346039, АВ3480427, АГ5488536, АБ7742657), визнано їх речовим доказом у кримінальному провадженні, а за ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харків від 21 лютого 2020 року на них накладено арешт (а.к.п.75-77).

Отже, з урахуванням наведених вище положень закону та відповідно до п.12 ч.1 ст.368, п.1 ч.4 ст.374 КПК України наявні підстави для застосування спеціальної конфіскації щодо вилучених коштів у сумі 6 000 гривень.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст.1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку необхідно не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у кримінальним законом, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Так, ОСОБА_7 вчинив умисний корупційний злочин, висловивши пропозицію службовій особі правоохоронного органу надання неправомірної вигоди у вигляді 6 000 гривень із метою непритягнення його (обвинуваченого), зокрема, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, і кримінальної відповідальності за використання завідомо підробленого документа. При цьому, обвинувачений, не реагуючи на неодноразові попередження поліцейських про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.369 КК України, не відмовився від свого злочинного умислу, а навпаки поклав грошові кошти як неправомірну вигоду на заднє сидіння патрульного автомобіля.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що застосування спеціальної конфіскації до вилучених 6 000 грошових коштів, які використовувались ОСОБА_7 під час вчинення злочину як неправомірна вигода, за обставин цієї справи відповідає «справедливій рівновазі між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб» та не покладає на особу «надмірний індивідуальний тягар».

За таких обставин, оскаржуваний вирок у частині вирішення долі речового доказу у вигляді 6 000 гривень належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким застосувати спеціальну конфіскацію до цих коштів, конфіскувавши їх у дохід держави.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 травня 2024 року в частині вирішення долі речового доказу у вигляді 6 000 гривень скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до грошових коштів у сумі 6 000 гривень (купюри номіналом по 1 000 гривень кожна із серійними номерами: АБ9614989, АГ9232450, АГ3346039, АВ3480427, АГ5488536, АБ7742657), вилучених у ході огляду місці події 16 лютого 2020 року по АДРЕСА_2 , і конфіскувати їх у дохід держави.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4