Провадження № 1-кс/756/2343/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

заявника - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Оболонської окружної прокуратури від 7 жовтня 2024 року щодо відмови у задоволенні клопотання та зобов`язання вчинити дію у кримінальному провадженні, внесеного 11 листопада 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001313,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить скасувати постанову прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 від 7 жовтня 2024 року, винесену у кримінальному провадженні № 0001313 про відмову у задоволенні клопотання та зобов`язати Оболонську окружну прокуратуру м. Києва вчинити дію, зокрема, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомості та кваліфікувати протиправні дії невстановлених осіб (особи) щодо нього, як потерпілого, за статтями 171, 345-1, 347-1, 348-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

І. Суть скарги

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що є журналістом (суб`єктом у сфері медіа) та виконує обов`язки головного редактора україно-американської газети «Сурма», що виходить у місті Чикаго (США) та розповсюджується в електронному виді в Україні, а також веде програму на авторському Ютуб-каналі «Свій до Свого по Своє».

Скаржник стверджує, що Оболонською окружною прокуратурою м. Києва не розглянуті належним чином його неодноразові усні та письмові заяви і клопотання з приводу кваліфікації протиправних дій у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки прокурор не вбачає доказів того, що ОСОБА_3 є журналістом, отже відсутні ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтями 171, 345-1, 347-1, 348-1 КК України.

Посилаючись на вимоги Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Закону України «Про медіа» та Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), просить задовольнити скаргу.

ІІ. Правові позиції сторін кримінального провадження

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені у скарзі, просив її задовольнити та надав пояснення, аналогічні змісту скарги. Також додатково надав суду копію підтвердження того, що він працює головним редактором американської газети «Сурма» на громадських засадах з 1 червня 2022 року, виданого директором Ukrainian-American Media Grop, Inc. Володимиром Долиною.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволенні скарги заперечувала та надала пояснення про те, що кримінальне провадження № 0001313 зареєстроване 11 листопада 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 129 КК України згідно з вимогами пункту 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, у якому ОСОБА_3 визнано потерпілим. Також пояснила, що на час розгляду скарги у органів досудового розслідування не має підстав для перекваліфікації вказаного кримінального правопорушення, а тому вимоги ОСОБА_3 є непоґрунтованими. Крім того прокурор зазначила, що оскаржувана постанова від 7 жовтня 2024 року винесена з дотриманням вимог статті 220 КПК України на підставі рішення суду від 25 вересня 2024 року № 756/11363/24, а тому у цій частині скарга також не підлягає задоволенню.

Заслухавши скаржника, прокурора, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідча суддя дійшла до таких висновків.

ІІІ. Встановлені обставини

Слідчою суддею встановлено, що підрозділом дізнання Оболонського УП ГУНП України в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001313 від 11 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 129 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР, є заява ОСОБА_3 про те, що невідомі особи з 7 по 11 листопада 2023 року погрожували йому фізичною розправою та вбивством за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні встановлено, що вказану заяву прийнято Оболонським УП ГУ НП України в м. Києві на підставі усного повідомлення ОСОБА_3 про події, які відбулися у період з 7 по 11 листопада 2023 року та стосувалися пошкодження його майна та погроз на його адресу невстановленими особами. У зв`язку з чим, 11 листопада 2023 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0001313.

Також встановлено, що скарга ОСОБА_3 від 18 жовтня 2024 року, яка є предметом розгляду у цій справі, стосується саме подій, які відбулися зі скаржником у період з 7 по 11 листопада 2023 року та які попередньо кваліфіковано за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 129 КК України у межах кримінального провадження № 0001313.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена згідно з вимогами пункту 5 частини п`ятої статті 214 КПК України.

Жодних додаткових заяв, скарг та/або клопотань, які стосуються інших істотних обставин вказаного кримінального правопорушення, у межах кримінального провадження № 0001313, слідчій судді не надано.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до органу досудового розслідування з метою перекваліфікації вказаного кримінального правопорушення, оскільки вважає, що є потерпілим у цьому кримінальному провадженні, саме як журналіст. Тому ОСОБА_3 звертався із вимогою внести відповідні відомості за вказаним фактом протиправних дій щодо нього, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 171, 345-1, 347-1, 348-1 КК України, оскільки пов`язує ці протиправні дії зі своєю журналістською діяльністю.

У підтвердження цих доводів ОСОБА_3 надав відомості про те, що він працює головним редактором американської газети «Сурма» на громадських засадах з 1 червня 2022 року, засвідчених директором Ukrainian-American Media Grop, Inc. Володимиром Долиною.

З відкритих джерел інформації слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 дійсно веде програму на авторському Ютуб-каналі «Свій до Свого по Своє».

Матеріалами скарги підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно звертався із вказаними клопотаннями до прокурора, у яких просив належним чином кваліфікувати зазначене кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим, ним подано скаргу на бездіяльність посадових осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києва.

За результатами розгляду вказаної скарги, слідчим суддею Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, зобов`язано прокурора розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання про додаткову кваліфікацію злочинних дій невстановлених осіб за статтею 171 КК України від 29 травня 2024 року та від 6 серпня 2024 року, поданих у кримінальному провадженні № 0001313 від 11 листопада 2023 року.

На виконання вказаної ухвали слідчого судді від 25 вересня 2024 року, постановою прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 7 жовтня 2024 року розглянуто клопотання ОСОБА_3 та у його задоволенні відмовлено.

Таким чином, предметом оскарження у даному провадженні, є постанова прокурора про відмову по суті клопотання, на яке посилається у цій скарзі ОСОБА_3 та чергова вимога про зобов`язання кваліфікувати кримінальне правопорушення в межах кримінального провадження № 0001313 за статтями 171, 345-1, 347-1, 348-1 ККК України.

Тобто суть скарги зводиться до незгоди ОСОБА_3 із кваліфікацію вказаного правопорушення.

IV. Мотиви, з яких слідча суддя виходить і положення закону, якими керується

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Основного Закону України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, визначеним статтею 7 КПК України, у тому числі, щодо: верховенства права, законності, рівності перед законом поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, диспозитивності тощо.

Так, принцип змагальності розкривається у статті 22 КПК України, частинами першою та другою якої визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності сторін у кримінальному провадженні визначений статтею 26 КПК України, зокрема, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (частина третя цієї Статті).

Відповідно до частини першої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Згідно з частиною другою статті 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною сьомою статті 55 КПК України передбачено, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних статей КПК України визнання потерпілим у кримінальному провадженні можливе двома способами, зокрема, за заявою особи про вчинення щодо неї кримінального правопорушення та за заявою про залучення її до провадження, як потерпілої.

Згідно даних матеріалів скарги та пояснень сторін, ОСОБА_3 визнано потерпілим на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення, яке зареєстроване за № 0001313 від 11 листопада 2023 року. При цьому, інших заяв та/або клопотань про визнання його потерпілим слідчому судді не надано.

Згідно з частинами першою та другою статті 56 КПК України визначений обсяг прав потерпілого протягом кримінального провадження та під час досудового розслідування.

Водночас, серед визначених статтею 56 КПК України прав потерпілого, відсутнє право на подання клопотань про додаткову кваліфікацію (перекваліфікацію) кримінального правопорушення.

Вимоги кримінального процесуального закону обмежуються статтею 220 КПК України щодо розгляду клопотань під час досудового розслідування. При цьому вказаним правом скаржник скористався у належний спосіб та отримав відмову прокурора від 7 жовтня 2024 року, яка у тому числі є предметом оскарження у цій скарзі.

Слідча суддя зауважує, що загальновизнаним і доктринальним визначенням «кваліфікації», є - юридична оцінка певної поведінки особи (осіб), яка відбувається шляхом встановлення кримінально-правових ознак певного діяння, визначення кримінальної норми, що підлягає застосуванню та встановлення відповідності ознак вчинення такого діяння (поведінки) ознакам (вимогам) конкретної правової норми. При цьому початковим етапом здійснення кваліфікації суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, є внесення відомостей про його вчинення до ЄРДР.

Згідно з частиною четвертою статті 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Водночас пунктом 5 частини п`ятої статті 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначені вимоги кореспондують Положенню про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Офісу Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (далі - Положення № 298), яке визначає порядок формування та ведення ЄРДР, а також надання відомостей з нього.

Аналізуючи зазначені норми кримінального процесуального законодавства необхідно дійти висновку, що легітимна мета, покладена законодавцем в основу статті 214 КПК України, передбачає саме - «попередню правову кваліфікацію», як підготовчу, тобто яка носить непостійний правовий характер з можливістю у подальшому змінити таку кваліфікацію. При цьому законодавець не диференціює процедуру зміни кваліфікації (здійснення перекваліфікації) у залежності від того, є вона попередньою чи ні.

З точки зору юридичної природи поняття «правової кваліфікації» суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, можна виокремити дві групи такої зміни чи перекваліфікації, зокрема: зміна (перекваліфікація), що відбувається на стадії досудового розслідування, яка бере початок з моменту внесення відомостей у ЄРДР та закінчується направлення обвинувального акту до суду; зміна (перекваліфікація), що відбувається на стадії судового розгляду, яка бере початок з моменту направлення обвинувального акту до суду та закінчується ухваленням рішення по суті.

Прикметним у цьому аспекті є те, що хоча чинний КПК України не визначає імперативної норми, яка безпосередньо вказує на можливість зміни кваліфікації (перекваліфікації), однак така можливість призюмується сукупним тлумаченням правових норм кримінального процесуального законодавства та є вживаною практикою органів досудового розслідування.

Крім того, можливість внесення редагування (зміни) щодо кваліфікації кримінального правопорушення, дані про яке внесені у ЄРДР, прямо передбачена у вказаному Положенні № 298.

Зокрема, у цьому Положенні дається визначення, що така зміна або редагування кваліфікації кримінального правопорушення здійснюється суб`єктом досудового розслідування, зокрема Реєстратором.

При цьому згідно з підпунктом 6 пункту 2 Розділу І Положення № 298 Реєстратором вважаються уповноважені службові особи органів прокуратури та органів досудового розслідування, які за допомогою програмних засобів ведення Реєстру з урахуванням повноважень, визначених КПК України та цим Положенням, створюють (редагують) інформацію (електронні форми) про кримінальні правопорушення, осіб, що їх вчинили, та рух кримінальних проваджень, формують витяг з Реєстру тощо.

Тому, виходячи з аналізу зазначених законодавчих норм, слідчий суддя дійшов висновку, що кваліфікація (перекваліфікація) зареєстрованого кримінального правопорушення, яке внесено до ЄРДР, є дискреційними повноваженнями органів досудового розслідування, тобто повноваженнями з певною свободою розсуду.

Крім того, оскільки згідно вимог Положення №298 зміна правової кваліфікації тих самих фактичних обставин, які розслідуються у межах кримінального провадження, не потребує реєстрації нового кримінального провадження і окремого внесення відомостей про це до ЄРДР, тому й неможливо зобов`язати Оболонську окружну прокуратуру внести нові відомості щодо кримінального провадження № 0001313 , про які просить ОСОБА_3 у межах цієї скарги.

Таким чином, наявність факту, що кримінальне провадження № 0001313 зареєстроване, свідчить про можливість (й обов`язок сторони обвинувачення) у подальшому збиранні доказів у цьому провадженні, що у свою чергу не виключає можливості уточнення (зміни) правової кваліфікації кримінального правопорушення у майбутньому, у тому числі за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 171, 345-1, 347-1, 348-1 ККК України.

При цьому на процес збирання доказів можуть впливати й інші учасники кримінального провадження, зокрема, заявник та потерпілий, їх представники, шляхом подання на підтвердження своєї заяви речей і документів (пункт 2 частини другої статті 60 КПК України), подання доказів слідчому, прокурору, слідчому судді, суду, заявлення клопотань, надання пояснень тощо (частина перша статті 56 КПК України).

Отже, слідча суддя наголошує, що на етапі досудового розслідування вона не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для кримінального провадження, оцінювати чи було вірно органом досудового розслідування визначено кваліфікацію ймовірного кримінального правопорушення, а також ставити під сумнів виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Саме тому слідча суддя обмежується висновками щодо суті поданої скарги та не вдається до оцінки доводів щодо наявності та/або відсутності у ОСОБА_3 статусу журналіста, оскільки у даному випадку судовий контроль здійснюється саме в контексті обраного скаржником способу захисту.

Крім того, у частині вимог скарги ОСОБА_3 щодо оскаржуваної постанови прокурора від 7 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання, слідча суддя зауважує, що пунктами 1-11 частини першої статті 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, які можуть бути оскарженні в порядку судового контролю до слідчого судді.

Водночас, згідно частин другої та третьої статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Вказана постанова прокурора винесена на виконання ухвали слідчого судді щодо раніше оскарженої ОСОБА_3 бездіяльності прокурора, а тому останнього зобов`язано розглянути клопотання у порядку статті 220 КПК України.

Таким чином, слідча суддя не може розглядати питання бездіяльності, якщо воно вже було вирішене слідчим суддею у іншій справі, оскільки такий розгляд буде порушувати принцип юридичної визначеності (res judicata).

При цьому, враховуючи у сукупності вимоги статей 36, 214 та 303 КПК України, слідча суддя не має повноважень на здійснення судового контролю у цій частині оскаржуваної вимоги ОСОБА_3 , оскільки така постанова прокурора є остаточною та оскарженню в порядку статті 303 КПК України не підлягає.

Таким чином, враховуючи обраний скаржником спосіб захисту, опираючись на принцип диспозитивності та змагальності у кримінальному провадженні, слідча суддя дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 7, 22, 26, 214, 303, 306, 307, 309, 372, 395 КПК України, слідча суддя -

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Оболонської окружної прокуратури від 7 жовтня 2024 року щодо відмови у задоволенні клопотання та зобов`язання вчинити дію у кримінальному провадженні, внесеного 11 листопада 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001313 - відмовити.

Копію ухвали надати заявнику та Оболонській окружній прокуратурі м. Києва для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.

СУДДЯ ОСОБА_1