Ухвала

Іменем України

19 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 761/16668/15

провадження № 51-1168 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року,

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_5 та оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Криве Озеро, Миколаївської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . Організацію виконання даної ухвали в частині розшуку обвинуваченого доручено прокурору Шевченківської окружної прокуратури містка Києва ОСОБА_5 .

Зупинено судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ст. 219, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191 КК України, до його розшуку.

Виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ст. 219, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191 КК України, з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008259 від 07.08.2014 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 219, ч.5 ст. 191 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ст. 219, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ст. 219, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191 КК України.

Виділенню підлягають всі наявні матеріали кримінального провадження станом на день виділення в копіях.

Продовжено судове провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 219, ч.5 ст. 191 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ст. 219, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, якою оголошено розшук ОСОБА_4 та зупинено судове провадження до розшуку обвинуваченого.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 , звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зокрема, на обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції позбавив його права на справедливий судовий розгляд та права на ефективний засіб юридичного захисту, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та його законних прав, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, посилається на:

- Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Delcourt v. Belgium»; «Bellet v. France», «Скорик проти України», «Зубак проти Хорватії»;

- Постанову Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №212/2688/21 та постанову Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №128/1802/18;

- Постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №237/1459/17, від 31 січня 2019 року у справі №183/6229/18, від 15 травня 2019 року у справі №760/25546/18, від 05 липня 2022 року у справі №757/27041/21-к.

Разом із тим, перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 , слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, зазначена норма гарантує право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, з огляду на те, що обвинуваченим ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, яке вирішує кримінальне провадження по суті, така ухвала, з урахуванням зазначених вище положень КПК, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя суду апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Що стосується посилання обвинуваченого на правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №237/1459/17, від 31 січня 2019 року у справі №183/6229/18, від 15 травня 2019 року у справі №760/25546/18, від 05 липня 2022 року у справі №757/27041/21-к, Постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, як на додатковий аргумент на підтвердження можливості оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки вказані рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, зазначені судові рішення стосуються того випадку, коли в апеляційному порядку оскаржувалось судове рішення (ухвала слідчого судді), постановлення якого взагалі не передбачено нормами кримінального процесуального закону.

Водночас, що стосується цього кримінального провадження, то вирішення клопотання про розшук обвинуваченого, виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження та зупинення виділеного провадження до розшуку обвинуваченого, врегульовано положеннями КПК.

Надаючи оцінку посиланням обвинуваченого на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Bellet v. France», колегія суддів вважає за необхідне зауважити про їх непереконливість у наведеному випадку, з огляду на наступні обставини.

Вказаним рішенням визначено що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Поряд з цим, в ухвалі ЄСПЛ від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року, «Delcourtv. Belgium»).

З огляду на вищевказане, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги на судове рішення, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, інші доводи касаційної скарги в цілому не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_4 щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року про відмову у відкритті провадження, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3