ЄУН справи: 336/6105/24
Номер провадження: 1-кп/336/1056/2024
ВИРОК

іменем України

17 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000731 від 13 травня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який має неповну середню освіту, безробітного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участі:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_3 13 травня 2024 року приблизно о 19 годині 05 хвилин у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна знаходячись на зупинці громадського транспорту «Амстор», біля торгового центру «Амстор», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звернув увагу на потерпілого ОСОБА_6 , який сидів на лавочці, та тримав в руці належну йому чоловічу сумку, в якій перебували власні речі, а саме: мобільний телефон Хіаоmі МІ МАХ 3, 4/64, в корпусі чорного кольору, Іmеі № 1: НОМЕР_1 , Іmеі № 2 - НОМЕР_1 , вартість якого згідно з судовою товарознавчою експертизою складає 1113 грн. 75 коп., та грошові кошти в сумі 1196 грн.

Далі ОСОБА_3 , сів на лавочці біля потерпілого ОСОБА_6 , та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, шляхом ривку вихватив з руки потерпілого сумку з вищезазначеним майном, тим самим відкрито викрав майно останнього.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , ніяк не зреагувавши на вимоги потерпілого повернути сумку, зник з місця вчинення злочину з викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкодь 2309 гривень 75 копійок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині при обставинах викладених в обвинувальному акті визнав повністю, пояснив, що 13 травня 2024 року приблизно о 19 годині 05 хвилин перебував на зупинці громадського транспорту «Амстор», біля торгового центру «Амстор», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачив потерпілого, який сидів на лавочці, та тримав в руці належну йому чоловічу сумку, в якій перебували власні речі, а саме: мобільний телефон Хіаоmі МІ МАХ 3 та грошові кошти в сумі 1196 грн. Він підійшов до потерпілого та шляхом ривку вихватив з руки останнього сумку з вищезазначеним майном. Потерплий виказував вимогу повернути сумку, але він не зреагував та побіг. В подальшому його затримали працівники поліції. Розмір матеріальної шкоди він не оспорює, все повернув потерпілому. Щиро розкаються.

Показання обвинуваченого є логічними та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів щодо судових витрат та речових доказів, матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжкого злочину.

Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди шляхом повернення майна.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст. 69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 у справі N 712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, які відносяться згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим (судимості погашені), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність пом`якшуючих обставин, щире каяття, відшкодування шкоди шляхом повернення майна потерпілому, відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, завдані збитки від протиправних дій обвинуваченого є явно незначними (2309,75 грн., що нижче ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб), відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховує також і особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який втратив близьких родичів у юному віці, залишився сам, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження повністю визнав вину, у вчиненому щиро розкаявся, у підготовчому судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого, що свідчить про його дійсне щире каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Наведені обставини, на думку суду, у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають право суду призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, застосувавши положення ст. 69 КК України у виді 5 років (п`яти) років позбавлення волі.

На думку суду, таке покарання повністю відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Суд не погоджується з твердженням прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на 7 років, оскільки таке покарання, на переконання суду, з урахуванням всіх обставин провадження буде явно несправедливим з огляду на його надзвичайну суворість.

Доводи захисника про призначення покарання із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки не можливо в обох випадках враховувати одні і ті ж обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

Цивільний позов по кримінальному провадженню потерпілий не заявляв.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Суд не знаходить підстав для скасування або зміни раніше обраного судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого для забезпечення його належної процесуальної поведінки та для запобігання ризиків, що продовжують існувати.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні залучались експерти, внаслідок чого наявні процесуальні витрати на проведення експертизи, а саме проведено судову товарознавчу експертизу № СЕ-19/108-24/9185-ТВ від 23.50.2024 вартість якої становить 757,28 грн.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В матеріалах кримінального провадження є документальне підтвердження, що процесуальні витрати на проведення експертизи становлять 757,28 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 років (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 19 години 00 хвилин 13 травня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (судова товарознавча експертиза № СЕ-19/108-24/9185-ТВ від 23.50.2024) в розмірі 757,28 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

Речові докази:

- сумку чоловічу, мобільний телефон марки Хіаоmі МІ МАХ 3, грошові кошти у загальній сумі 1196 гривень, портмоне коричневого кольору в якому знаходилися банківські картки, ключі в кількості 3 шт, документи, а саме паспорт, пенсійне посвідчення, закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію, військовий білет, запальничку, які передані потерпілому ОСОБА_6 залишити останньому за належністю.

- мобільний телефон Nokia з сім карткою НОМЕР_2 , куртку коричнево-червоного кольору з коміром, які були вилучені у ОСОБА_3 повернути останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1