Справа № 375/891/23
Провадження № 1-кп/375/49/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року смт. Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рокитне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001707 від 11.04.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запруддя Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб, працездатного, офіційно не працевлаштований, працюючого без офіційного працевлаштування на будівництві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 03.02.2015 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі, звільнився з місця позбавлення волі 03.05.2019 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2023 близько 23 год. 40 хв., будучі в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебував разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на території домоволодіння АДРЕСА_2 , з якими разом вживали алкогольні напої, та неповнолітнім ОСОБА_15 . Під час вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_8 , перебувачі в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно наніс два удари ногою по тулубу ОСОБА_14 , яка стала кликати на допомогу. На крики останньої прийшов ОСОБА_13 та на грунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 виникла сварка та бійка, яка спочатку відбувалася у приміщенні вищевказаного будинку, а потім надворі. В ході цієї бійки ОСОБА_13 наносив удари по голові та тулубу обвинуваченому ОСОБА_8 . Після сварки та бійки, ОСОБА_13 зайшов до будинку АДРЕСА_2 , а обвинувачений ОСОБА_8 , залишившись на подвір`ї, почав висловлювати погрози вбивством ОСОБА_13 . ОСОБА_11 намагався припинити протиправні дії ОСОБА_8 , заспокоював його та намагався не впустити останнього в будинок. ОСОБА_8 , з метою реалізації умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_13 , з мотивів помсти останньому за спричинені раніше тілесні ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є його рідним братом, взявши в руки сокиру, що знаходилася в будинку, і, тримаючи сокиру в руках, підійшов до ОСОБА_13 , який в цей час сидів в кріслі кімнати вказаного будинку, умисно наніс один удар вістрям сокири по голові ОСОБА_13 , розуміючи, що наносить удари у життєво важливий орган, у присутності ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_15 , потерпілий ОСОБА_13 при цьому почав прикривати голову руками. Не припиняючі свої дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_8 продовжив висловлювати намір вбивства та наніс ще не менше двох ударів сокирою по обом передпліччям ОСОБА_13 , якими останній в цей час захищав життєво важливий орган, а саме голову, прикриваючи її руками, тобто намагався виконати усі дії, щоб довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_13 . Однак, на допомогу ОСОБА_13 прийшов ОСОБА_11 , який спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , забрали з його рук сокиру та не підпускали останнього до потерпілого, чим перешкодили ОСОБА_8 довести свій злочинний умисел до кінця, припинивши його протиправні дії по відношенню до потерпілого. В подальшому потерпілому ОСОБА_13 була надана своєчасна медична допомога внаслідок чого настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 були відвернені

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом лівої ліктьової кістки, ушкодження м`язів, судин та лівого ліктьового нерву, одну рану на лівому передпліччі, одну рану в лівій тім`яній області та одну рану на правому передпліччі, струс головного мозку.

Проте, ОСОБА_8 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для позбавлення життя ОСОБА_13 до кінця, оскільки його злочинні дії були припинені іншими особами ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися в незакінченому замаху на умисне вбивство, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину так, як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого обвинувачення проти ОСОБА_8 та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

При вирішенні питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, яке було дієвим в судовому засіданні, так як останній щиро просив вибачення у потерпілого за вчинені дії, у підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 пояснив суду, що прийняв вибачення обвинуваченого, пробачив його, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнаються судом обставинами, які пом`якшують його покарання. Обставинами, яка обтяжують його покарання у відповідності ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Вивченням даних про особу ОСОБА_8 встановлено, що він раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки, на військовому обліку не перебуває.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засад співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця. За вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, являється незакінченим, строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, тобто десяти років позбавлення волі.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Разом з цим, за приписами ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання, засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2023 року по 25 липня 2024 року включно, а початок строку відбування покарання визначити з дати ухвалення вироку, а саме 26 липня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Враховуючи, що на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року, накладено арешт на майно, яке в подальшому визнано речовими доказами, а розгляд провадження завершено, то арешт на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 26 липня 2024 року.

Зарахувати в строк відбування покарання, засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2023 року по 25 липня 2024 року (включно) з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

Раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2023 року на сокиру зі слідами речовини бурого кольору, після набрання вироком законної сили.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

- сокиру зі слідами речовини бурого кольору, поміщену до коробки, переданої на зберігання до КЗ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області відповідно до квитанції № 614, - знищити;

- змив на ватну паличку речовини бурого кольору із асфальтного покриття будинку, поміщеного до паперового конверту, змив на ватну паличку речовини бурого кольору із килима будинку, поміщеного до паперового конверту, змив на ватну паличку речовини бурого кольору із руків`я сокири, поміщеного до паперового конверту, змив на ватну паличку речовини бурого кольору із металевої частини сокири, поміщеного до паперового конверту, змиви на ватну паличку речовини бурого кольору із долоней обох рук, поміщені до двох паперових конвертів, зрізи нігтьових пластин із обох рук, поміщених до двох паперових конвертів, які передані на зберігання до КЗ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області відповідно до квитанції № 545, всього у кількості шесті паперових конвертів, - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1