Справа №: 486/1891/24 Провадження № 1-кп/486/250/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, маючого інвалідність 3-ї групи, офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,про продовження строку тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 16.11.2024, оскільки на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, які існували при застосуванні запобіжного заходу, та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що, він, не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із особами, які займаються незаконним виготовленням та збутом особливо небезпечних психотропних речовин та особами, які є наркозалежними, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території м. Південноукраїнськ Миколаївської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - PVP.

На думку сторони обвинувачення на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на більш м`який не встановлено, не відпали та продовжують існувати передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики щодо дій ОСОБА_3 , наявність яких під час досудового розслідування встановлено відповідно до ухвали слідчого судді Южноукраїнського міського суду від 18.09.2024, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкодити провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також прокурор посилається на п. 8 листа Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», згідно з яким як відповідний ризик суди мають враховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 може:

1) переховуватися від суду: доказами зазначеного ризику являється те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому під тяжбою отримання покарання, останній крім переховування від органів досудового розслідування, в подальшому може переховуватись від суду, чим унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

2) незаконно впливати на свідків, які не допитані у суді: доказами вказаного ризику є те, що в ході досудового розслідування встановлено та допитано свідка Ткача, який повідомив обставини, що мають значення для досудового розслідування, а тому під тяжбою можливого отримання покарання підозрюваний, у випадку не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, матиме змогу здійснювати вплив як на даного свідка, так і інших осіб із числа наркозалежних, які також допитані як свідки щодо протиправної діяльності ОСОБА_3 , оскільки має досвід протиправної діяльності у сфері незаконного обігу психотропних речовин, є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000204 від 18.08.2022 за ч. 3 ст. 307 КК України, яке перебуває на розгляді в суді, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, джерело походження психотропних речовин не вказав;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення: доказами зазначених ризиків є те, під час досудового розслідування ОСОБА_3 не пішов на співпрацю зі слідством, свою вину не визнав, джерело придбання психотропних речовин для подальшого їх продажу наркозалежним особам не вказав, збував психотропні речовини значній кількості осіб, свою протиправну діяльність здійснював систематично, сам вживає наркотичні засоби та психотропні речовини, тому може перешкодити кримінальному провадженню шляхом неявки до суду, тим самим перешкоджаючи розгляду справи у розумні строки; ОСОБА_3 не працевлаштований, офіційних доходів не має, тобто не змозі самостійно забезпечити себе, міцних соціальних зв`язків не має, систематично вживає наркотичні засоби (психотропні речовини), у зв`язку з чим перебуває на обліку як наркозалежна особа, а відповідно має нестабільну поведінку та постійно потребує коштів на придбання психотропних речовин. Раніше він притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України та визнався винним судом, а також на даний час перебуває у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000204 від 18.08.2022 за ч. 3 ст. 307 КК України, яке перебуває на розгляді в суді, при цьому йому раніше вже обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 09.02.2023, був звільнений з-під варти 30.08.2023 у зв`язку із закінченням строку, проте на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин, що свідчить про його стійку та цілеспрямовану протиправну діяльність.

На думку сторони обвинувачення запобігти ризикам шляхом обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що такі не є достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки, обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, та зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник заперечував проти заявленого клопотання прокурора, зазначив, що обвинувачений є інвалідом 3-ї групи, скаржиться на постійний головний біль, умови тримання під вартою не є належними для обвинуваченого з урахуванням його стану здоров`я. Зазначив, що обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, тому просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав пояснення свого захисника та пояснив, що не має наміру приховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.09.2024 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до 16.11.2024 включно.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому повторно.

Слідчий суддя обґрунтовує застосування тримання під вартою дослідженими письмовими та речовими доказами, в тому числі розсекреченими протоколами про результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій та додатками до них, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На даний час відсутні підстави вважати, що ризики, встановлені слідчим суддею та викладені у клопотанні прокурора, а саме ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, відпали.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, які б обґрунтовували недоцільність продовження ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час залишаються реальними та продовжують існувати.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що останній офіційно не працює, відносно нього Южноукраїнським міським судом Миколаївської області розглядається кримінальне провадження за ч. 3 ст.307 КК України, може переховуватись від суду, здійснювати вплив на свідків, які перебувають під захистом відповідно до положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про обґрунтованість і доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема проте, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може утримуватися під вартою будь-якими доказами не підтверджено.

Також варто зауважити, що суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу за ст. ст. 199, 315 КПК України вправі вирішити питання про обрання, зміну, продовження чи скасування запобіжного заходу лише на підставі відповідного клопотання учасників судового провадження, суд при цьому не вправі за власною ініціативою на етапі вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу обирати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, оскільки таким правом суд відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України наділений виключно при вирішенні клопотань про обрання, а не продовження запобіжних заходів.

За такого, питання про заміну запобіжного заходу може бути вирішене виключно при подачі суду відповідного клопотання саме стороною судового провадження в порядку ст. 201, 315 КПК України, тому у суду немає законних підстав вирішувати питання про заміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу без відповідного письмового клопотання про це.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 217, 314-316, 331,336 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 (шістдесят) днів по 13 січня 2025 року включно.

Відкласти підготовче судове засідання на 14-00 годину 10 грудня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1