Справа № 447/796/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/924/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сєвєродонецьк Луганської області, українки, громадянки України, із вищою освітою, пенсіонерки, особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, поклавши на неї наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 120 000 (сто двадцять) тисяч гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 понесені цивільним позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень та 8% від суми моральної шкоди, що підлягають відшкодуванню у розмірі 9600 (дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 120 000 (сто двадцять) тисяч гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 понесені цивільним позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень та 8% від суми моральної шкоди, що підлягають відшкодуванню у розмірі 9600 (дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 120 000 (сто двадцять) тисяч гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 понесені цивільним позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень та 8% від суми моральної шкоди, що підлягають відшкодуванню у розмірі 9600 (дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування 350 000,00 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 6563,02 грн. майнової шкоди, 10405,35 грн. витрат на поховання та поминальну трапезу, 10500,00 грн. витрат на правову допомогу та 8% від суми матеріальної та моральної шкоди, що підлягають відшкодуванню - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 02.11.2016, приблизно о 17 годині 40 хвилин, керуючи у вечірню пору доби технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ», моделі «2106», із реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », рухаючись по проспекту Шевченка, 16, що у м. Новий Розділ Львівської області, будучи неуважною до дорожньої обстановки, не врахувавши дорожніх умов та не вибравши безпечної швидкості руху, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дана дорожньо-транспортна пригода, згідно із висновком експерта № 1/1343 від 26.12.2019 відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2106», із реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 12.3. - «у разі виникнення небезпеки для руху...., яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу...».

Порушення ОСОБА_6 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України призвело до того, що пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з ураженням базально-стовбурових відділів, внутрішньо-мозкової гематоми правої скроневої частки, субарахноїдальних крововиливів, перелому основи черепа, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку, які призвели до смерті, та згідно висновку судово-медичної експертизи № 114/16 від 04.01.2017 відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18.07.2024р. щодо ОСОБА_6 , та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 ККУ не вчиняла, тому з оскаржуваним вироком не погоджується.

Вказує, що Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільняється від покарання, передбаченого ККУ.

Окрім того, вироком суду не взято до уваги ту обставину, що потерпіла переходила автодорогу у недозволеному місці поза межами пішохідної доріжки. Також у вироку не зазначено, які пояснення сторона захисту надала у виступі в дебатах на спростування доводів і доказів сторони обвинувачення. Не вказано й про виступ прокурора в судових дебатах та його посилання на доведеність чи недоведеність тих чи інших обставин справи. У вироку не зазначено, що в судові засідання систематично не являлися потерпілі, які не брали участі в дослідженні доказів, а тому слід ставити під сумнів підтримання ними обвинувачення. Явка в судове засідання та підтримання обвинувачення, заявлених надмірно високих позовних вимог є їх процесуальним обов`язком.

У вироку не надано оцінку, мотивам відхилення клопотань сторони захисту щодо витребування доказів ( історій хвороби потерпілої ОСОБА_13 ), клопотань захисту щодо проведення ряду експертиз для усунення розбіжностей предмету доказування ( комплексну інженерно-технічну експертизу, ретроспективну (посмертну) судово-психіатричну експертизу, проведення ексгумації трупа, проведення у подальшому судово-медичної експертизи).

Вироком суду не враховано ту обставину, що питання, які ставились експертам при призначенні експертизи, були сформульовані без участі потерпілої сторони та ОСОБА_6 .

У вироку не зазначено й не надано оцінку, мотивам відхилення клопотань сторони захисту у виклику для допиту експертів з метою усунення розбіжностей висновків взаємовиключних висновків експертів. У вироку не враховано пом`якшуючих обставин щодо обвинуваченої ( вік, хвороба, сприяння у з`ясуванні всіх обставин справи, участь у слідчому експерименті, добровільне надання показів, надання невідкладеної медичної допомоги, надання матеріальної допомоги потерпілій на лікування).

На думку захисту, суд першої інстанції порушив порядок і правильність дослідження доказів, в наслідок чого судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права , що потягло за собою постановлення неправильного та помилкового рішення суду.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Частиною 2 ст. 286 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Як вбачається із оскарженого вироку, суд першої інстанції, не оцінивши належним чином фактичні обставини справи, лише формально покликався на наявні в матеріалах справи докази, не проаналізувавши їх належним чином.

У вироку суду наводиться перелік доказів та описаний короткий зміст таких, при цьому відсутній аналіз і співставлення таких доказів фактичним обставинам справи.

Згідно ухвали Миколаївського районного суду Львівської області у даному кримінальному провадженні було встановлено наступний порядок дослідження доказів: допит потерпілих, допит свідків сторони обвинувачення, дослідження письмових доказів, допит свідків сторони захисту, дослідження доказів в частині цивільних позовів, допит обвинуваченої. Було допитано потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідок сторони обвинувачення ОСОБА_14 , а також свідки сторони захисту: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . При цьому, свідок ОСОБА_18 допитувався без участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також їх представника, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону слід вважати неповнотою судового слідства. Сторона захисту з цього приводу заперечувала, щоб такий допит проводився без участі сторони потерпілих ( т. №3 а.с. 72 зворот), однак, суд першої інстанції ухвали продовжувати слухання справи та допитав свідка.

В процесі дослідження письмових доказів були досліджені висновки експертів № 114/16, згідно якого причиною смерті гр. ОСОБА_13 є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з ураженням базально-стовбурових відділів, внутрішньо-мозкової гематоми правої скроневої частки, субарахноїдальних крововиливів, перелому основи черепа, яка ускладнилась набряком-набуханнямголовного мозку. Смерть гр-ки ОСОБА_13 констатована в КМК ЛШМД 11.11.2016 о 07 год.; № 3126/2016 від 20.12.2016; № 1/1290 від 08.12.2016,; № 1/1343 від 26.12.2019, № 1/581 від 04.06.2019, однак жоден з експертів у суді першої інстанції не допитувався. Колегія суддів погоджується із думкою захисту, що у вироку не зазначено й не надано оцінку, мотивам відхилення клопотань сторони захисту у виклику для допиту експертів з метою усунення розбіжностей у висновках експертів, які наявні , на думку сторони захисту. Окрім того, сторона захисту і потерпілих мали б можливість поставити питання щодо обставин, встановлених експертами.

Також суд першої інстанції не перевірив, чи належно та чим мотивовано цивільні позови потерпілих.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так,суд першої інстанції зазначив, що безумовно, унаслідок вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазнали страждань у зв`язку із смертю їх матері, однак, з урахуванням вищенаведеного, характеру немайнових втрат потерпілих, які не можуть бути відновлені внаслідок смерті ОСОБА_13 , виходячи із вимог розумності та справедливості, неможливість оцінки душевних страждань матеріальним виміром, суд вважає за можливе встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді та задоволити цивільні позови частково. Оцінивши надані сторонами докази та доводи учасників процесу, суд прийшов до висновку, що справедливим та співмірним буде відшкодування потерпілим моральної шкоди у розмірі по 120 000,00 гривень кожному.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким узагальненим висновком суду першої інстанції, вважаючи, що моральна шкода кожного потерпілого має бути персоніфікована, адекватно визначена до пережитих моральних страждань кожного із потерпілих. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також суд першої інстанції , задовольняючи позовні вимоги потерпілих у частині стягнення витрат на правову допомогу, покликався лише на наявність договорів про надання правової допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат подано копію договорів про надання правової (правничої) допомоги № 02-24/03-2020 від 24.03.2020, № 03-24/03-2020 від 24.03.2020, № 01-24/03-2020 від 24.03.2020 та додаткові угоди №1 до вказаних договорів, у яких зазначено про види та обсяг правової (правничої) допомоги, розміри та порядок оплати винагороди (гонорару), опис робіт (наданих послуг) на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.03.2021. Однак, колегія суддів звертає увагу, що до таких договорів не надано стороною виконавця чи потерпілими жодного підтвердження оплати таких послуг ( акту виконаних робіт, квитанцій, платіжних доручень, тощо), що було б належним підтвердження понесення потерпілими саме таких витрат. Дане питання також лишилося поза увагою суду першої інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу, що у судових дебатах не виступала сторона потерпілих, відтак до кінця не була з`ясована їх позиція щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання та відшкодування шкоди обвинуваченою потерпілим, з врахуванням їх цивільних позовів (том №3, звукозапис від 16.07.2024 р.).

Судом першої інстанції неналежно досліджені усі дані про особу ОСОБА_6 , не перевірено, чи до обвинуваченої ОСОБА_6 можливо було застосувати амністію у відповідності до Закону України «Про амністію у 2016 році» та на підставі якого пункту даного Закону ОСОБА_6 підпадає під дію цього закону, чи взагалі підпадає з врахуванням наявності в останньої 3-ї групи інвалідності і чи на час вчинення кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_6 була інвалідом 3-ї групи.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 слід задоволити частково, а оскаржений вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді слід врахувати викладене вище, та перевірити належним чином усі конкретні обставини справи, яким дати належну юридичну оцінку та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4