Справа № 351/3128/23
Провадження № 11-кп/4808/290/24
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач
15 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,
суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Снятинського районного суду від 27 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, одруженого, має на утриманні дружину інваліда 1 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 рокибез позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді особистого зобов`язання.
20 вересня 2023 року близько 13:00 години водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою дороги Н-10 сполученням Стрий-Чернівці-Мамалига, по вулиці Шевченка у межах м. Снятин Коломийського району Івано-Франківської області у напрямку м. Коломия Івано-Франківської області.
Під час керування транспортним засобом ОСОБА_8 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, на який у той час вийшла пішохід ОСОБА_10 та переходила проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля під керуванням ОСОБА_8 . Останній, наближаючись до пішохідного переходу, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, у порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу для того, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину у межах дорожньої розмітки «зебра» на нерегульованому пішохідному переході.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.
При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме:
- п. 2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 18.1, в якому зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_10 відповідно до висновку експерта № 169м від 30.11.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, лівобічної субдуральної гематоми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, закритого перелому вінцевого відростка правої ліктьової кістки без зміщення відломків, закритого перелому правої лонної кістки та обох сідничних кісток, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.
З вироком суду не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу.
Вважає, вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
Крім цього, суд безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого «вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку».
Просить в частині призначення покарання вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
В решті вирок залишити без змін.
Під час апеляційного розгляду:
- прокурор підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;
- обвинувачений та його захисник просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін.
- потерпіла ОСОБА_11 подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Наполягає на задоволенні апеляційних вимог прокурора.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо покарання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Прокурор оскаржив вирок лише в частині призначеного покарання, а тому апеляційний суд перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд врахував дані про особу обвинуваченого, його щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, а тому призначив мінімальне основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Також, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, а тому застосував ст.75 КК України. Також, суд першої інстанції вважав недоцільним призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з тим, що обвинувачений є пенсіонером, не працює, доглядає дружину яка має інвалідність 1 групи, а тому право керування транспортними засобами необхідне для організації повсякденного життя.
З такими висновками апеляційний суд в повній мірі погодитись не може, оскільки вони суперечать загальній меті покарання.
Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
2. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував зазначених вимог Закону та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а тому вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Так, поза увагою суду залишився той факт, що ДТП відбулося у світлу пору доби на нерегульованому пішохідному переході, де водій мав бути максимально уважним, зменшити швидкість та у будь-якому випадку дати дорогу пішоходу.
Порушення зазначених вимог ПДР України вказують, що обвинувачений, під час керування ним транспортними засобами, створює підвищену суспільну небезпечність для інших учасників дорожнього руху, зокрема для пішоходів. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є дієвим та необхідним у даному випадку.
Зазначені обставини апеляційний суд враховує при призначенні обвинуваченому покарання. Також, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою похилого віку, офіційно не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, добровільно відшкодував шкоду, щиро покаявся, має на утриманні дружину інваліда 1 групи.
Враховуючі у сукупності наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити мінімальне основне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а тому ОСОБА_8 слід звільнити від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нових кримінальних правопорушень та виконає покладені на нього обов`язки.
Що стосується доводів прокурора про безпідставне врахування обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вони заслуговують на увагу апеляційного суду.
Обтяжуючі обставини, зазначені в ст.67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається, зокрема, вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку.
ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, яке характеризується обов`язковою юридичною ознакою - необережна форма вини. За наведених обставин заподіяння тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалась і не могла охоплюватись умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для визнання обтяжуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, відсутні.
Таким чином, з вироку підлягає виключенню посилання на обставину, що обтяжує покарання - «вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку».
В решті вирок підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 420 КПК України, апеляційний суд,
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Снятинського районного суду від 27.03.2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5