30.09.2024 Справа № 756/2787/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2787/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 08.01.2022, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ), неодруженого, такого, що має середню освіту, в силу ст. 89 КК України несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпіла ОСОБА_9 ,

представник потерпілої, адвокат ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и в:

Так, судом встановлено, що 07.01.2022 приблизно о 18:40 водій ОСОБА_11 , керуючи технічно-справним транспортним засобом - автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI» (д.н.з. НОМЕР_2 ) (далі - автомобіль «CHEVROLET»), рухаючись проїзною частиною просп. Рокоссовського зі сторони вул. Кондратюка в напрямку вул. Полярної в місті Києві, проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим порушив пункт 1.5 та підпункт «б» пункту 2.3. Правил дорожнього руху та, не переконавшись у тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до наземного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, чим порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху, не зменшив швидкість, аж до зупинки свого транспортного засобу та продовжив рух автомобілем, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля «CHEVROLET». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_11 вимогам пункту 18.1. Прави дорожнього руху України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 07.01.2022 приблизно о 18:30 він, керуючи транспортним засобом марки «СHEVROLE LACETTI» (д.н.з. НОМЕР_2 ), рухався проїзною частиною просп. Рокоссовського зі сторони вул. Кондратюка в напрямку руху вул. Полярної. Пам`ятає, що того дня були сприятливі погодні умови, без опадів, асфальтне покриття було сухим та чистим. Був вечірній час доби, міське електроосвітлення працювало, він рухався з увімкненим ближнім світлом фар автомобіля. Проїзна частина просп. Рокоссовського має дві смуги для руху в напрямку вул. Полярної та дві смуги для руху в протилежному напрямку, посередині знаходиться острівець безпеки, який відділяє напрямки руху. Рухаючись лівою смугою просп. Рокоссовського зі швидкістю приблизно 5-10 км/год., він наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідною дорожньою розміткою та дорожніми знаками, пішоходів на пішохідному переході він не помітив, тому продовжив рух прямо зі сталою швидкістю. В той момент, коли передня частина автомобіля знаходилась у межах дорожньої розмітки нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_11 почув удар у передню праву частину автомобіля. Не зрозумівши, що сталось, він зупинився одразу за пішохідним переходом. Удар прийшовся на праві передні двері автомобіля. Коли він вийшов із салону автомобіля, то побачив, що по середині пішохідного переходу сидить жінка, на відстані приблизно 4 м до правого краю проїзної частини просп. Рокоссовського. ОСОБА_11 зрозумів, що здійснив наїзд на жінку-пішохода в той момент, коли вона переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху його транспортного засобу, він її не побачив. Просив врахувати, що після ДТП він намагався поспілкуватися з потерпілою з приводу відшкодування шкоди, однак рідні заборонили йому наближатися до неї. Також зазначив, що цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди він визнає повністю, водночас цивільний позов про відшкодування моральної шкоди не визнає, оскільки заявлена потерпілою сума відшкодування є занадто великою сумою для нього, просив врахувати незадовільний стан його здоров`я, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та приведеною до присяги, надала суду показання про те, 07.01.2022 приблизно о 18:30 вона прогулювалася зі своєю собакою тротуарною доріжкою вздовж проїзної частини просп. Рокоссовського. Пам`ятає, що була вечірня пора доби, міське електроосвітлення працювало. Оскільки їй потрібно було перейти дорогу на іншу сторону, вона підійшла до нерегульованого пішохідного переходу, який був позначений відповідної дорожню розміткою та відповідними дорожніми знаками. Перед пішохідним переходом, ОСОБА_9 зупинилась разом із собакою, який був на повідку, подивилася ліворуч, щоб пересвідчитися у відсутності транспортних засобів, які рухаються проїзною частиною в напрямку вулиці Полярної. Пересвідчившись у безпечності руху, вона розпочала переходити проїзну частину просп. Рокоссовського по нерегульованому пішохідному переходу, пройшовши приблизно третину ділянки пішохідного переходу, відчула сильний удар, який прийшовся в ліву бічну частину її тіла, від чого вона впала на асфальтне покриття. Одразу до неї підійшли очевидці події для надання допомоги. Від обвинуваченого не було жодних пропозицій відшкодувати завдану шкоду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань, а також за дачу завідомо неправдивих показань та приведеним до присяги, надав суду показання про те, що 07.01.2022 близько 18:30 він прогулювався разом зі своєю собакою тротуарною доріжкою уздовж проїзної частини просп. Рокоссовського. Був вечірній час доби, міське електроосвітлення працювало. Проїзна частина просп. Рокоссовського мала дві смуги для руху в напрямку вул. Полярної та дві смуги для руху в протилежному напрямку, посередині знаходиться острівець безпеки, який відділяє дані напрямки. Йому потрібно було перейти дорогу на іншу сторону, тому він, підійшовши до нерегульованого пішохідного переходу та пересвідчившись у безпечності руху, він почав переходити проїзну частину просп. Рокоссовського. Пройшовши першу ділянку дороги, він продовжив рухатись острівцем безпеки до іншої ділянки дороги, де також був нерегульований пішохідний перехід. У якийсь момент він побачив як з іншої сторони дороги на узбіччі перед даним нерегульованим пішохідним переходом знаходиться жінка також із собакою. Вона декілька секунд постояла на узбіччі, потім почала переходити проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході свідкові назустріч та, коли пройшла більше половини дороги, приблизно 3-4 метри з моменту вступу на пішохідний перехід, ОСОБА_13 побачив, що в лівій смузі проїзної частини просп. Рокоссовського зі сторони вул. Кондратюка в напрямку вул. Полярної рухається автомобіль марки «Шевроле», який не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, на якому перебував пішохід. Потім ОСОБА_13 почув лише звук удару та побачив, що жінка вже лежить на асфальтному покритті, автомобіль зупинився одразу за пішохідним переходом. Свідок підійшов до постраждалої жінки для надання допомоги. Після зіткнення водій зупинився та відразу вийшов з машини надати допомогу потерпілій, пропонував відвести потерпілу до лікарні.

Крім того, під час судового провадження було досліджено та ретельно перевірено докази, зібрані в ході досудового розслідування, а також інші документи, зафіксовані у відповідній процесуальній формі, що слугували підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) з подальшим проведенням досудового розслідування та здійснення окремих слідчих дій у даному кримінальному провадженні:

- витяг з ЄРДР, зі змісту якого вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України до вказаного реєстру було внесено 08.01.2022 о 12:46:55 (а.к.п. 105, т. 1);

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.01.2022 у період часу 20:00-21:20 з невід`ємними додатками до нього (план-схемою пригоди та фототаблицею), проведеного старшим слідчим слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_11 , під час проведення якого було встановлено, що обстановка на місці пригоди не змінювалась. Місце дорожньо-транспортної пригоди розташоване на ділянці автодороги з нерегульованим пішохідним переходом біля просп. Рокоссовського, 3. Проїзна частина представлена горизонтальною ділянкою прямою в плані з сухим чистим асфальтобетонним покриттям, нерівності чи пошкодження відсутні. Дорога призначена для руху в одному напрямку, має 2 смуги руху. Дорожня розмітка - 1.14.3, до проїзної частини праворуч і ліворуч примикають бордюрні камені висотою приблизно 15 см. Далі за тротуаром - узбіччям примикають будівлі сільського типу праворуч та розділювальна смуга ліворуч. Дорожній рух не регулюється, дорожні знаки - 5.35.1.; 5.35.2. Прилади відеоспостереження на місці ДТП за напрямком руху не були встановлені.

Видимість з робочого місця водія з увімкненим ближнім світлом фар становить приблизно 150 м, з увімкненим дальнім світлом фар - так само приблизно 150 м; об`єктів, котрі б обмежували оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч не встановлено. Об`єкти на місці пригоди після ДТП до початку огляду не переміщались. Під час огляду місця події також було оглянуто автомобіль «CHEVROLET», у якому було виявлено вм`ятину на передньому крилі з правого боку автомобіля, вм`ятину та потертості на правих передніх дверцятах, зігнуте праве бокове дзеркало. При огляді гальмівної системи автомобіля «CHEVROLET» встановлено, що педаль гальма пружна, після натискання повертається у попереднє положення; при огляді рульового керування цього ж транспортного засобу було встановлено, що кермо повертається, колеса реагують відповідно.

Сліди шин чи інші сліди на дорожньому покритті виявлено не було. Транспортний засіб не переміщався, відокремлених від транспортного засобу частин, деталей і інших об`єктів не було встановлено, сліди контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми об`єктами, предметами відсутні, сліди контактної взаємодії особи з навколишніми об`єктами та предметами відсутні. У ході огляду речі і документи не вилучались (а.к.п. 109-122, т. 1);

- висновок експерта від 16.02.2022 №СЕ-19/111-22/6423-ІТ за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, відповідно до висновків якої: - в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «CHEVROLET Lacetti» (д.н.з. НОМЕР_2 ) ОСОБА_11 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 18.1 Правил дорожнього руху України; - в даній дорожній ситуації при заданих параметрах руху водій автомобіля «CHEVROLET Lacetti» (д.н.з. НОМЕР_2 ) ОСОБА_11 з моменту виходу пішохода на проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 , шляхом застосування екстреного гальмування, і тим самим мав технічну можливість виконати вимоги пункту 18.1 ПДР України; - даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «CHEVROLET Lacettі» (д.н.з. НОМЕР_2 ) ОСОБА_11 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається та вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України; - причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «CHEVROLET Lacetti» (д.н.з. НОМЕР_2 ) ОСОБА_11 вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України. (а.к.п. 129-133, т. 1);

- висновок експерта від 27.01.2022 №042-76-2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до висновків якої при дослідженні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені наступні ушкодження: закрита травма лівої кісті: перелом основи 3, 5 плюснових кісток правої стопи (зі зміщенням уламків). Виходячи з того, що у звичайному клінічному перебігу, відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованих трубчастих кісток правої стопи (байдуже, чи було проведено оперативне втручання чи було обрано консервативну тактику лікування) та початок відновлення порушеної функції травмованої ділянки (по місцю утворення виявлених переломів, враховуючи функціональне навантаження травмованих ділянок правої стопи) у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 21 добу.

Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загально визначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому, є підстави, виявлене тілесне ушкодження, відносити до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, відповідно п. п. 1.5.2, 2.2.1/в. та 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого/тупих предмету/предметів, можливо, внаслідок автомобільної травми (перекат колесом транспортного засобу правої фіксованої стопи пішохода), не виключено у строк, вказаний у описовій частині Постанови, тобто, 07.01.2022 (а.к.п. 123-126, т. 1).

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_17 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши потерпілу, свідків сторони обвинувачення та обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження та матеріали цивільного позову, долучені учасника кримінального провадження відповідно до встановленого порядку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_17 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_17 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми КК України наділяють суд правом вибору певного виду і розміру у визначених законом межах заходу примусу. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

При цьому, із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_17 покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину з огляду на положення ст. 12 КК України, який є нетяжким; особу обвинуваченого, котрий в силу ст. 89 КК України несудимий, має середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні дитину ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, формально посередньо характеризується за місцем проживання, а також стан здоров`я, зокрема наявність захворювань (набухаюча катаракта вторинна, термінальна глаукома, деструкція скловидного тіла лівого ока).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставиною, які пом`якшує покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України суд визнає «щире каяття», що обґрунтовується наступним.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України на строк 1 рік, на переконання суду, саме такий вид покарання є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень. Доказів на підтвердження існування обставин, які виключають можливість призначення обвинуваченому такого виду покарання відповідно до ч. 3 ст. 61 цього Кодексу до матеріалів кримінального провадження не долучено.

Водночас, відповідно до пункту 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Так, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_11 , рухаючись по проїзній частині у вечірній час доби при міському електроосвітленні за нормальних погодних умов здійснив наїзд на пішохода (дорослу людину), що рухалася по нерегульованому пішохідному переході, який обладнано відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, які видно здалеку, маючи об`єктивну можливість виявити початок руху пішохода та негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, внаслідок чого при виникненні небезпеки для руху у вигляді наближення пішохода, не вжив відповідних заходів та здійснив наїзд на пішохода, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто аналіз характеру та обсягу допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

У постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №205/7091/16-к, від 12.09.2018 у справі №206/5073/15-к суд касаційної інстанції наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, водночас з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, наявності пом`якшуючої обставини, відсутності обтяжуючих покарання обставин, зважуючи на позиції у судових дебатах учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування основного покарання у виді обмеження волі та вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Разом із тим, потерпілою ОСОБА_9 до початку розгляду справи по суті пред`явлено цивільний позов у кримінальному провадженні до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому цивільний позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_11 на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 4 604 грн.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При розв`язанні зазначеного цивільного позову суд виходить з наступних положень закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в межах вимог та підстав, наведених у позовній заяві, суд виходить з того, що в судовому засіданні, на підставі зібраних доказів встановлено, що 07.01.2022 приблизно о 18:40 на АДРЕСА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода ОСОБА_9 та автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI» (д.н.з. НОМЕР_2 ), причиною якої стала невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_11 вимогам пункту 18.1. Прави дорожнього руху, внаслідок чого пішохід ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обґрунтовуючи вимоги цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, позивач ОСОБА_9 зазначила, що після дорожньо-транспортної пригоди її життя значно змінилось, це вперш за все пов`язано з розладом встановленого ритму її нормального життя, нервової напруги та переживань, обмеження можливості у задоволенні побутових потреб, пов`язаних із фактичним пересуванням, оскільки внаслідок отриманих травм вона довгий час не мала змоги самостійно пересуватися задля купівлі їжі та ліків, з часу отримання травми її мучать болі в нозі, вона по цей день змушена приймати знеболюючі препарати. Все вказане негативно впливає на її стан здоров`я, а також і на психологічний стан.

Обґрунтовуючи вимоги цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4 604 грн, позивач ОСОБА_9 зазначила, що вказаний розмір витрат - це вартість лікування травми отриманої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про що свідчать долучені в якості додатків до позову докази (лікарські призначення, фіскальні чеки вартості проходження обстеження).

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_11 , який є цивільним відповідачем за позовом, позов визнав частково, матеріальну шкоду визнав повністю, моральну шкоду - не визнав, вважав, що ця сума є завищеною, просив суд урахувати, що він офіційно непрацевлаштований, має незадовільний стан здоров`я, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка також офіційно непрацевлаштована, має підробіток в супермаркеті.

Приймаючи рішення стосовно суми, в яку варто оцінити завдану цивільному позивачу моральної шкоди, то за змістом пункту 5.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 зі змінами та доповненнями - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_9 , котра внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого потерпіла деякий час не могла вести звичний спосіб життя, наявність переживань, понесених внаслідок даної події, часу та зусиль, направлених для відновлення способу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що компенсація моральної шкоди, повинна бути визначена в грошовій сумі у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Розмір відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4 604 грн повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження та не заперечується обвинуваченим ОСОБА_11 й підлягає стягненню з останнього на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином, заявлений потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати - в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись положеннями статей 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позовні вимоги ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий 03.10.2019, орган видачі 8029) до обвинуваченого ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий 21.05.2019, орган видачі 8029) про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_19 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 4 604 (чотири тисячі шістсот чотири),00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_19 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 40 000 (сорок тисяч),00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA0026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження):

- 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) грн 00 коп. (висновок експерта від 27.01.2022 №042-76-2021);

- 1 716 (тисяча сімсот шістнадцять) грн 20 коп. (висновок експерта від 16.02.2022 №СЕ-19/111-22/6423-ІТ).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1