У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024 рік м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло погоджене з прокурором клопотання детектива про тимчасовий доступ до речей та документів, які зберігаються у володінні ІНФОРМАЦІЯ_4 в якому вказано, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 19.06.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично погоджували та підписували накази про виділення земельних ділянок лісового фонду, які перебували у володінні Державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_3 »» (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), що призвело до розтрати земель лісового фонду та перехід їх у приватну власність.

Так, рядом осіб видано накази, щодо розроблення проектної документації із землеустрою відносно земель лісопромислового призначення змінивши цільове призначення земель із «землі лісогосподарського призначення» на «для індивідуального садівництва» у подальшому затвердившиземлевпорядну документацію.

Однак, відповідно частини 4 статті 20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

У ході досудового розслідування встановлено кадастрові номери земельних ділянок, які передано у приватну власність.

21.06.2024 року в адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено запит № 11/6/4.3.1/14379-24у порядку ст. 93 КПК України щодо надання відомостей та документівпро земельні ділянки.

02.07.2024 року отримано лист ІНФОРМАЦІЯ_4 № 10-28-0.214-7148/2-24 від 02.07.2024відповідно до якого повідомлено, що положеннями статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Зазначені інформація та документи містять відомості щодо поземельних книг, обмінних файлів на земельні ділянки, які передано у приватну власність, а також, фактичні дані, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому вказані документи є доказами в розумінні статей 84, 99 КПК України.

Детектив ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, але до суду надійшло клопотання стосовно розгляду клопотання за її відсутності, вказавши що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник особи, у володінні якої знаходяться документи, тимчасовий доступ до яких просить надати детектив, в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, не заперечує проти задоволення.

Разом з тим, згідно положень ч. 4 ст. 163 КПК України, неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до п. 4 ст. 162 Кримінального процесуального кодексу України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах та документах належать відомості, які можуть становити комерційну таємницю.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

У відповідності з вимогами ч. 6 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 91, 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Обґрунтованість ухвали означає відповідність висновків слідчого судді у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що визначені ст. 91 КПК України.

Таким чином, для винесення обґрунтованого рішення по справі, обставини справи мають бути підтверджені допустимими, належними, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Разом з тим, у розумінні статті 94 КПК України слідчий суддя для прийняття вмотивованого та обґрунтованого рішення повинен оцінити сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а вказане аналітичне дослідження є єдиним доказом, на якому ґрунтується подане клопотання.

Детективом не доведено наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Окрім наведеного вище, у п. 5 ч. 2 ст. 160 КПК України зазначено, що клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів має серед іншого містити значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Проте, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 160 КПК України слідчий не наводить жодного обґрунтування на підтвердження значення інформації, наявної в документах до яких просить доступ.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

За п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, слідчий суддя прийшов до висновку про необґрунтованість клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 91-93, 131, 132, 159-164, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

20 серпня 2024 року