Справа № 461/6395/24
Провадження № 1-кп/461/613/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024 м. Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002130, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , невійськовозобов`язаного за станом здоров`я, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України;

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 13.06.2024 приблизно о 15.00 год. перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , знайшов платіжну картку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» (з безконтактною технологією проведення платежів), яку було попередньо викрадено у її власника ОСОБА_6 , та яка у відповідності до норм ст.1 Закону України «Про інформацію», п.1, 3 ст.36 Закону України «Про платіжні послуги», ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку. Після чого, ОСОБА_3 , усвідомивши, що виявлена картка належить іншій особі, маючи злочинний умисел на привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, привласним вказану банківську картку та з метою подальшого викрадення з неї коштів, заховав у кишеню свого одягу.

Вищевказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 13.06.2024 в період часу з 15.11 год. до 15.25 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Чарка до свята», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, будучи обізнаним в тому, що в Україні введено воєнний стан, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я ОСОБА_6 , яку він попередньо знайшов, завідомо розуміючи, що вказана банківська картка використовується для доступу до чужого банківського рахунку, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок вказаною банківською карткою за продовольчі товари за допомогою безконтактної дії «Pay Pass» на суму 2 998 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду у вищевказаному розмірі.

Вищевказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні, після виконання вимог ст.ст. 342-348 КПК України, судом у відповідності до положень ч. 3 ст. 479-2 КПК України запитано згоду обвинуваченого ОСОБА_3 на закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому діях за ч.4 ст.185 КК України визнав повністю, дав згоду і не заперечував проти закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор вважала наявними підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Від потерпілого ОСОБА_6 надійшла письмова заява про судовий розгляд даного кримінального провадження у його відсутності.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_3 , думку прокурора, суд дійшов наступного висновку.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_3 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. ? 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_3 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, таємне викрадення чужого майна вартістю до 302 грн 80 коп на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_3 діяння, кваліфікувалися за ч.1 ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302 грн 80 коп - за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, в умовах воєнного стану) - за відповідною частиною статті 185 КК України, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Згідно з ч.1 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн (1514 ? 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 2998 грн та не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн).

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти закриття за цією підставою.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 479-2 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи наведене та те, що під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 , втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ним діяння, а саме таємного викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, і обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує проти закриття кримінального провадження в частині обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження в цій частині на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Водночас суд враховує, що скасовано кримінальну протиправність діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , але не скасовано його протиправність взагалі. Враховуючи стадію судового провадження, суду не надавалися докази вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій, у матеріалах судового провадження такі відсутні. Прокурор не позбавлений можливості, за наявності підстав, направити необхідні документи до органу, уповноваженому порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно слід продовжити розгляд кримінального провадження, внесеного 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002130, в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 372, 376, 479-2 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Кримінальне провадження, внесене 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002130, в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, - закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Продовжити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002130, в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом семи діб з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Повний текст ухвали складено 20.08.2024

Суддя ОСОБА_1