В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 285/3843/24

Провадження № 1-кп/0285/626/24

10 жовтня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………........ ОСОБА_1 ,

секретаря…………..............….. ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………... ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ......................... ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду

кримінальне провадження №0000668, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2024,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с Лучиця Новоград-Волинського району Житомирської області,

українця, громадянин України, освіта базова середня,

який зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , який не працює,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 систематично вчиняє домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 .

Починаючи з 2023 року ОСОБА_4 , маючи на меті самоствердитися за рахунок співмешканки ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, шляхом приниження її честі та гідності, діючи з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім?ї, не бажаючи піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та ОСОБА_5 , на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, грубо ігноруючи загальноприйняті сімейні цінності та норми моралі, вирішив умисно систематично вчиняти щодо останньої, психологічне насильство шляхом висловлення на її адресу словесних образ, погроз, приниження та залякування.

Так, 26.08.2023 о 14 год ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання безпідставно створив конфлікт зі співмешканкою ОСОБА_5 , який супроводжувався висловлюванням на її адресу слів образ та погроз.

Не зупиняючись на вчиненому, продовжуючи свої умисні систематичні протиправні дії, 31.10.2023 близько 12 год ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_5 , а саме: ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, розбив шибку в дверях.

Окрім того, 06.06.2024 близько 16 год ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, безпідставно створив конфлікт зі співмешканкою ОСОБА_5 , який супроводжувався висловлюванням на її адресу слів образ та погроз нецензурною лайкою.

Продовжуючи свої умисні систематичні протиправні дії, 14.06.2024 близько 13 год ОСОБА_4 , перебуваючи у п`яному вигляді за місцем свого проживання, вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_5 , а саме: ображав її, вчинив сварку, погрожував, виганяв з будинку, викинув її речі з будинку.

Окрім того, 22.06.2024 близько 10:10 год ОСОБА_4 , перебуваючи у п`яному вигляді за місцем свого проживання, вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_5 , а саме: ображав її, вчинив сварку, погрожував, виганяв з будинку, викинув її речі з будинку.

За вищевказаними фактами вчинення насильства в сім?ї відносно ОСОБА_4 неодноразово були складені протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст 173-2 КУпАП, за результатами розгляду яких в суді вказану особу 11.10.2023, 10.11.2023, 17.06.2024 та 03.07.2024 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Окрім того, працівниками уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України в порядку ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 26.08.2023, 31.10.2023, 03.05.2024, 06.06.2024, 14.06.2024, 22.06.2024, 01.07.2024 виносилися термінові заборонні приписи відносно ОСОБА_4 , як кривдника, за результатами реагування на факти вчиненого ним домашнього насильства та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та грубо ігноруючи норми законів, якими врегульовані сімейні відносини, а також закріплено обов`язок не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, продовжив свою злочинну діяльність, що виразилося у вчиненні ним домашнього насильства за наступних обставин.

Так, 01.07.2024 близько 20:40 год ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, безпідставно створив конфлікт зі співмешканкою ОСОБА_5 , який супроводжувався висловлюванням на її адресу слів образ та погроз нецензурною лайкою.

Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_4 . потерпіла ОСОБА_5 зазнала погіршення якості життя, а також психологічних страждань у вигляді словесних образ, погроз, приниження та залякування, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно протягом тривалого часу вчиняв домашнє насильство відносно співмешканки, при цьому часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому щиро кається, згоден з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які ним не оспорюються.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла в судовому засіданні від 11.09.2024 пояснила, що разом з обвинуваченим проживають разом протягом 10 років, іноді сваряться, але завжди миряться. На даний час помирились.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурором також не оспорено фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів.

При цьому учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному, систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфікує за ст.126-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України та в порядку ст.91-1 КК України застосувати до нього обмежувальні заходи.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено. Вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, яка зазначена прокурором, як обтяжуюча обставина, підтверджується лише поясненням самого обвинуваченого, а тому не може бути достатньою для врахування її при призначенні покарання.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, його характер;

вік та дані про особу, який раніше не судимий; вину у скоєному визнав, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно;

положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Необхідно зазначити, що у правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В свою чергу, згідно норм ч.1 ст.911 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

В даному випадку, за встановлених фактичних обставин провадження, пов`язаного з домашнім насильством, до обвинуваченого ОСОБА_4 доцільно застосувати обмежувальні заходи, передбачені ч.1 ст.911 КК України.

Резюмуючи викладене, суд погоджується з думкою прокурора щодо виду покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України та застосуванням до нього обмежувального заходу в порядку ст.911 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

В свою чергу, суд, з врахуванням фактичних обставин провадження вчинення правопорушення обвинуваченим, пов`язаним з домашнім насильством, вважає за необхідне направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників, з покладенням відповідно до ст.76 КК України додаткового обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік,

У відповідності до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі п.5 ч.1 ст. 911 КК України направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників на строк 2 (два) місяці.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Новоград-Волинський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1