Справа № 322/865/24
Провадження № 1-кп/331/572/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» серпня 2024 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001504 від 21.02.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта - професійно-технічна, сімейний стан - розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, обіймає посаду розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , звання - солдат, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2023 року наказом № 367 командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 призначено на посаду розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , звання солдат, та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє на даний час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут 3С України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Проте ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, 08 січня 2024 року солдату ОСОБА_4 , згідно довідки військово-лікарської комісії, було рекомендовано відпустку на лікування для поранення строком на 30 днів, з якої він повинен був 09 лютого 2024 року повернутися до місця тимчасової дислокації військової

09 лютого 2024 року солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, не з`явився з відпустки на службу до пункту тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався в населеному пункті АДРЕСА_2 .

При цьому, поважних причин для не з`явлення з відпустки на службу, солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі у хворобливому стані, який би перешкоджав проходженню ним військової служби, не перебував.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 09 лютого 2024 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, без поважних причин не з`явився з відпустки на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася в населеному пункті АДРЕСА_2 , після чого службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд до 11 квітня 2024 року, коли був доставлений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2023 року, він був призначений на посаду розвідника та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Військова часта НОМЕР_1 тимчасово дислокувалась в населеному пункті АДРЕСА_2. В кінці грудня 2023 року він отримав вогнепальне осколкове поранення ноги, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі охорони здоров`я. 08.01.2024 року, згідно довідки військово-лікарської комісії, йому була надана відпустка на лікування після поранення строком на 30 днів, з якої він повинен був повернутися до місця тимчасової дислокації військової частини 09.02.2024 року. Під час відпустки він перебував за місцем свого проживання, час проводив на власний розсуд, 09.02.2024 року на службу до пункту тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 не з`явився. 11.04.2024 року він був доставлений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім цього додав, що йому соромно за вчинене, він усвідомив свою протиправну поведінку, зробив для себе відповідні висновки.

У зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто не з`явлення на службу з відпустки з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 не має судимості і раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив особливо тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, під наглядом лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень При цьому підстав, для застосування положень статті 75 КК України судом не встановлено.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 11 квітня 2024 року відповідно до протоколу затримання, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (а.п. 147-148).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1