Справа № 308/6986/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000035, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16.04.2024 до Ужгородської окружної прокуратури надійшла заява Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про те, що за громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровано право власності на 6 земельних ділянок, що знаходяться на території Холмківської сільської ради, на підставі державних актів на право приватної власності на землю, про які у сільської ради відсутня інформація, а відповідні особи не входять до числа членів КСП ім. Горького, які мають право на земельні ділянки (пай).

Окрім цього, до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :10:017:0037 площею 3.8067 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, право вланості на яку зареєстровано за ОСОБА_13 08 квітня 2024 року, однак відповідно до наявних у Холмківській сільській раді списків членів КСП ім. Горького, які мають право на земельну частку (пай), зазначений громадянин не входить до їх числа.

Відомості про вищевказану подію внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000035 від 17.04.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

17 червня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міскрайонного суду (справа № 308/6986/24), заступник начальника СВ відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області виявив та вилучив:

1)документи:

-49 державних актів на право власності на земельну ділянку різних серій, які було упаковано до спец. пакету НПУ EXPT0210695;

-технічна документація із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 та на гр. ОСОБА_15 в АДРЕСА_3 , чорнові записи на 51 арк., інші документи та копії на 60 арк., які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP3061379;

-18 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534614.

2)грошові кошти:

-140 купюр номіналом по 100 доларів США, що становить 14000 доларів США, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1111877;

-4 купюри номіналом по 100 євро, 8 купюр номіналом по 50 євро, що становить - 800 євро, які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519639;

3)техніка:

-мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638;

- ноутбук марки «Lenovo», S/N 82С30027RA, який було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534615.

Прокурор зазначає, що 17 червня 2024 вказані речі на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області визнані речовими доказами.

Прокурор зазначає, що предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

Прокурор вказує на те, що вилучені речі, на думку сторони обвинувачення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та засобом, їх перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети, документи є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив таке задовольнити з огляду на вищевикладені обставини, надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Представник власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Подав до суду письмові заперечення на клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, згідно яких зазначив, що вилучене майно належить ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності. Наголосив на тому, 06.09.2019 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , відповідно до якого ОСОБА_4 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , в результаті чого отримала грошові кошти у сумі 382 950,00 гривень. Зазначив, що станом на дату укладання вищевказаного договору купівлі продажу квартири 1 долар США дорівнював 25,31 гривень. Отже, грошові кошти, які отримала ОСОБА_4 за продаж квартири дорівнюють 15 130,00 доларів США. Після вчинення договору купівлі-проважу ОСОБА_4 не набувала іншого рухомого майна та нерухомого майна, та грошові кошти зберігала за місцем свого проживання.

Вказав на те, що орган досудового розслідування вказує на те, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час вчинення своїх ймовірно протиправних дій, лише набував права власності на земельні ділянки та не відчужував їх іншим особам, що свідчть про витрату грошових коштів, а не набуття внаслідок продажу. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи той факт, що грошові кошти, які були виявлені та вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 повністю та законно належать їй на підставі особистої власності представник просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши доводи прокурора, пояснення представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 17.04.2024 року внесені до ЄРДР за №0000035, попередня правова кваліфікація ч.ч. 3,4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 11.06.2024 року у справі №308/6986/24 надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі та приміщеннях віднесених до неї за місцем реєстрації ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення наступних документів: оригінали технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок гр. ОСОБА_13 на території Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; оригінали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_18 на території Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; оригінали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_19 на території Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; оригінали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_20 на території Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; договір купівлі-продажу від 12.02.2024, зареєстрованого в реєстрі на №834, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:017:0029 площею 1,4956 га для ведення особистого селянського господарства, всіх наявних додатків до вказаного договору, довідки (звіту) про оціночну вартість об`єкта нерухомості, державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ 104362 від 09.10.2002, довіреності, заяв та інших наявних документів, на підставі яких було укладено вищезазначені договори; договір купівлі-продажу від 12.02.2024, зареєстрованого в реєстрі на №835, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:017:0034 площею 1,1556 га для ведення особистого селянського господарства, всіх наявних додатків до вказаного договору, довідки (звіту) про оціночну вартість об`єкта нерухомості, державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ 350191 від 09.10.2002, довіреності, заяв та інших наявних документів, на підставі яких було укладено вищезазначені договори; договір купівлі-продажу від 16.02.2024, зареєстрованого в реєстрі на №928, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:017:0035 площею 1,1555 га для ведення особистого селянського господарства, всіх наявних додатків до вказаного договору, довідки (звіту) про оціночну вартість об`єкта нерухомості, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК 025089 від 09.10.2002, довіреності, заяв та інших наявних документів, на підставі яких було укладено вищезазначені договори, чорнові записи та інші документи, що стосуються земельних ділянок з кадастровими номерами :10:017:0029, :10:017:0030, :10:017:0031, :10:017:0032, :10:017:0033, :10:017:0034, :10:017:0035, :10:017:0036, :10:017:0037 та :10:017:0783, жорстких дисків з комп`ютерної техніки, мобільних телефонів.

Слідчим суддею встановлено, що 17.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ) було проведено обшук .

В рамках цього провадження 17.06.2024 року, заступником начальника СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_21 під час проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено наступні речі:

документи:

-49 державних актів на право власності на земельну ділянку різних серій, які було упаковано до спец. пакету НПУ EXPT0210695;

-технічна документація із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 та на гр. ОСОБА_15 в АДРЕСА_3 , чорнові записи на 51 арк., інші документи та копії на 60 арк., які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP3061379;

-18 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534614.

грошові кошти:

-140 купюр номіналом по 100 доларів США, що становить 14000 доларів США, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1111877;

-4 купюри номіналом по 100 євро, 8 купюр номіналом по 50 євро, що становить - 800 євро, які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519639;

техніка:

-мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638;

- ноутбук марки «Lenovo», S/N 82С30027RA, який було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534615.

Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 від 17.06.2024 року, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні вилучені у ході обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 ) речі визнано речовим доказом.

Згідно протоколу обшуку від 17.06.2024 року, який було проведено заступником начальника СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_21 за адресою АДРЕСА_1 ) було виявлено та вилучено , зокрема грошові кошти: 140 купюр номіналом по 100 доларів США, що становить 14000 доларів США, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1111877; 4 купюри номіналом по 100 євро, 8 купюр номіналом по 50 євро, що становить - 800 євро, які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519639;

Як встановлено слідчим суддею, 06.09.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 був укладений договір купівлі-продажу квартири , відповідно до якого ОСОБА_4 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , за ціною 382 950,00 гривень.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

За ч.7 ст.236 КПК предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду , слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені речі, а саме:

- 49 державних актів на право власності на земельну ділянку різних серій, які було упаковано до спец. пакету НПУ EXPT0210695;

-технічна документація із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 та на гр. ОСОБА_15 в АДРЕСА_3 , чорнові записи на 51 арк., інші документи та копії на 60 арк., які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP3061379;

-18 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534614.

-мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638;

- ноутбук марки «Lenovo», S/N НОМЕР_5 , який було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534615 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, розпорядження та користування, вилучені в ході проведення обшуку 17.06.2024 року за місцем реєстрації ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту речей в цій частині виявлених під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 17.06.2024 року речі в цій частині у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потребидосудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає. Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на: грошові кошти: 140 купюр номіналом по 100 доларів США, що становить 14000 доларів США, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1111877; 4 купюри номіналом по 100 євро, 8 купюр номіналом по 50 євро, що становить - 800 євро, які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519639, які було вилучено, слід відмовити, оскільки прокурором у клопотанні необґрунтовано необхідність накладення арешту на вказані речі, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту.

18.06.2024 року прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000035 від 17.04.2024 року до слідчого судді подано клопотання про арешт вилученого за місцем реєстрації ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 майна, в тому числі грошових коштів: 140 купюр номіналом по 100 доларів США, що становить 14000 доларів США, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1111877; 4 купюри номіналом по 100 євро, 8 купюр номіналом по 50 євро, що становить - 800 євро, які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519639. В обґрунтування підстав для накладення арешту на них зазначалося, що вони могли бути отримані незаконним шляхом, а відтак можуть містити відомості, які підлягають доказуванню у провадженні, та відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя не погоджується з аргументами прокурора в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки для їх вилучення сторона обвинувачення під час проведення обшуку та у подальшому зобов`язана довести наявність визначених КПК України умов, адже інакше підстави для вилучення майна відсутні.

Стороною обвинувачення не доведено, що вилучені грошові кошти хоча би за одним із критеріїв відповідають ознакам речових доказів. Зокрема, у матеріалах провадження відсутні підстави, що вони: 1) були знаряддям вчинення злочину, 2) зберегли на собі його сліди, 3) містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються, 4) були об`єктом кримінально протиправних дій, 5) набуті кримінально протиправним шляхом.

Факт реєстрації ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у вищевказаній квартирі де було проведено обшук та вилучено грошові кошти, жодним чином не підтверджує, що останні набуті кримінально протиправним шляхом.

Окрім того, в судовому засіданні прокурор не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні. Окрім того, всупереч положенням ст. ст. 98, 170 КПК України стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок подій, які встановлюються у даному провадженні.

Відтак, орган досудового розслідування хоч і визнав своєю постановою вищезазначені грошові кошти речовим доказом, проте не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні. Окрім того, всупереч положенням ст. ст. 98, 170 КПК України стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок подій, які встановлюються у даному провадженні.

При цьому, визнання стороною обвинувачення вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього. Прокурором під час судового розгляду не було доведено необхідності накладення арешту на вилучені за місцем реєстрації ОСОБА_13 грошові кошти з метою збереження речових доказів, оскільки не зазначено, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному провадженні, можливе їх використання. За таких обставин, застосовані обмеження права власності, а також наслідки арешту майна для його власників є неспіврозмірними із завданнями кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про непідтвердження матеріалами клопотання відповідності вилучених за місцем реєстрації ОСОБА_13 грошових коштів критерію речових доказів, а зазначене є підставою для відмови у задоволенні клопотання в даній частині.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає недоведеним висновок прокурора про те, що вилучені грошові кошти: 140 купюр номіналом по 100 доларів США, що становить 14000 доларів США, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1111877; 4 купюри номіналом по 100 євро, 8 купюр номіналом по 50 євро, що становить - 800 євро, які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519639 належать до речових доказів відповідно до вимог ст.98 КПК України, та про наявність підстав для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів .

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про невідповідність вказаного вище майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК та недоцільність накладення на нього арешту.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на майно тимчасово вилучене 17.06.2024 в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 49 державних актів на право власності на земельну ділянку різних серій, які було упаковано до спец. пакету НПУ EXPT0210695;

-технічна документація із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 та на гр. ОСОБА_15 в АДРЕСА_3 , чорнові записи на 51 арк., інші документи та копії на 60 арк., які було упаковано до спец. пакету НПУ PSP3061379;

-18 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534614.

1)

-мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 у якому наявні картки мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який було упаковано до спец. пакету НПУ PSP1519638;

- ноутбук марки «Lenovo», S/N 82С30027RA, який було упаковано до спец. пакету НПУ WAR1534615 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, розпорядження та користування.

В решті вимог клопотання відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали 12.07.2024 року о 14 год. 30 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1