КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 13 жовтня 2024 року включно, та визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 грн.

Таке рішення суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, його підвищену суспільну небезпеку, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у його вчиненні, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення,і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ___________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5060/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_1

сторони обвинувачення ризикам, а дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду та докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, стороною захисту до свого клопотання було долучено документи, які вказують на обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, зокрема, у нього видалений жовчний міхур (11.08.2022) та внаслідок ДТП у нього був зламаний хребет (2018), тому, перебуваючи в місцях позбавлення волі, він не має можливості слідкувати за своїм здоров`ям, що призводить до нестерпної болі, зокрема, в області спини. До того ж ОСОБА_7 майже 50 років, тому його організму, незважаючи на те, що він раніше займався спортом, дуже важко переносити захворювання та травми, які в нього маються.

Крім того, у ОСОБА_7 є мати, якій 70 років, та яка живе разом з ним. Також у нього є малолітня донька, вихованням та утриманням якої він безпосередньо займається, і це незважаючи на те, що ОСОБА_7 зі своєю дружиною, тобто матір`ю дитини, розлучений і вони проживають окремо.

Також ОСОБА_7 має сертифікат, який підтверджує його рівень підготовки з такого виду спорту, як панкратіон, який дає йому право бути інструктором з цього виду спорту, тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 міг би заробляти на життя та далі утримувати свою дитину. До того ж останній має певні досягнення у даному виді спорту.

Окрім цього, вважає, що прокурор не довів обставини існування ризиків та наявності достатніх підстав для продовження ОСОБА_7 строку такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зокрема, зазначає, що стосується ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, то прокурор, відстоюючи з цього приводу свою позицію, посилається на тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , при цьому, використовуючи певну практику Європейського суду з прав людини. Хоча той же ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях повідомляв про те, що тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для обрання стосовно особи міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Те, що ОСОБА_7 не має наміру переховуватись від суду також підтверджується тим, що він має постійне місце проживання в м. Києві, на що вказує і довідка з державної міграційної служби України.

Щодо посилань прокурора на наявність ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомі їх анкетні дані, що може свідчити про реальну можливість ОСОБА_7 незаконно впливати на вказаних осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності, то вони є хибними, оскільки у будь-яких кримінальних провадженнях обвинувачені, з матеріалів кримінальних проваджень, можуть дізнатись про анкетні дані як потерпілих, так і свідків, і це ж не значить, що з цієї причини стосовно них необхідно застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До того ж на сьогоднішній день до правоохоронних органів не надходило жодної заяви ні від потерпілих, ні від свідків у цьому кримінальному провадженні про незаконний вплив на них з боку ОСОБА_7 .

Що стосується позиції прокурора щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався за вчинення, зокрема, тяжких злочинів, то за свої протиправні дії ОСОБА_7 вже давно відбув покарання і на сьогоднішній день він живе життя людини, яка чесно заробляє на життя та виховує свою дитину.

Щодо повідомлення прокурора про те, що ОСОБА_7 , незважаючи на вже застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вчинив нові кримінальні правопорушення, що кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 345 КК України та обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, наразі, скерований до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті, то є недоречним посилатись на вказану інформацію, оскільки, на даний час вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів поза розумним сумнівом в суді не доведена.

Також судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України), яка полягає в ігноруванні практики ЄСПЛ як елемента законності судового рішення (ухвали), оскільки суддя не застосував міжнародний Закон - Європейська конвенція з прав людини та норми, що містяться у судових рішеннях Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Тому вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення жодними доказами не підтверджені та ґрунтуються на припущенні.

Окрім цього, зазначає, що суддею не взято до уваги те, що обвинувачений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за якою він зареєстрований та проживає з самого дитинства. Інше стороною обвинувачення не доведено.

За таких обставин, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно ОСОБА_7 дозволить виключити будь-які ризики під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні та забезпечити виконання у повній мірі покладених на нього процесуальних обов`язків.

Окремо звертає увагу й на те, що визначення судом застави ОСОБА_7 у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 гривень, є непомірною для останнього, оскільки він на даний час позбавлений волі, а тому не має можливості заробити таку суму грошових коштів для внесення її в якості застави, а інших збережень або можливостей отримати гроші у ОСОБА_7 на сьогоднішній день не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводизахисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0002625 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у його вчиненні, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки, дійшов висновку про існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання сторони обвинувачення ризикам.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, конкретні обставини, за яких йому інкримінуються вчинення даних правопорушень, його вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_11 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для обрання стосовно особи міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а ОСОБА_7 не має наміру переховуватись від суду, бо має постійне місце проживання в м. Києві, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, та ще й в умовах воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, який триває і досі, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Твердження захисника ОСОБА_6 , що посилання прокурора на наявність ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки обвинуваченому відомі їх анкетні дані, що може свідчити про реальну можливість ОСОБА_7 незаконно впливати на вказаних осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності, є хибними, оскільки у будь-яких кримінальних провадженнях обвинувачені з матеріалів кримінальних проваджень можуть дізнатись про анкетні дані як потерпілих, так і свідків, але це не значить, що з цієї причини, стосовно них необхідно застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і до того ж, на сьогоднішній день до правоохоронних органів не надходило жодної заяви ні від потерпілих, ні від свідків у цьому кримінальному провадженні про незаконний вплив на них з боку ОСОБА_7 , то вони не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на те, що на даний час судове провадження триває і докази в повному обсязі не досліджені, та те, що показання потерпілих та свідків суд має сприймати безпосередньо, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на них, оскільки саме від них залежить благополуччя обвинуваченого, тому вочевидь існує можливість здійснення ОСОБА_7 незаконного впливу на них з метою зміни ними показань або відмови від них на його користь.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про відсутність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 за свої протиправні дії, за які він раніше засуджувався, вже давно відбув покарання і на сьогоднішній день живе життя людини, яка чесно заробляє на життя та виховує свою дитину, а посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення, що кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 345 КК України, та обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скерований до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті, є недоречним, оскільки на даний час вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів поза розумним сумнівом в суді не доведена, то вони є безпідставними, оскільки вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень, незважаючи на вже застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що ОСОБА_7 має на утриманні матір, якій 70 років, яка живе разом з ним, та малолітню доньку, вихованням якої він безпосередньо займається, незважаючи на те, що він зі своєю дружиною, тобто матір`ю дитини, розлучений і вони проживають окремо, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві, а також те, що ОСОБА_7 має сертифікат, який підтверджує його рівень підготовки з такого виду спорту, як панкратіон, що дає йому право бути інструктором з цього виду спорту, тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 міг би заробляти на життя та далі утримувати свою дитину, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м'якого запобіжного заходу, адже попри все це, ці обставини не стали для ОСОБА_7 стримуючим фактором у вчиненні тих кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується у даному кримінальному провадженні.

Посилання захисника ОСОБА_6 на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_6 на те, що визначена судом застава ОСОБА_7 у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 гривень, є непомірною для останнього, оскільки він на даний час позбавлений волі, а тому не має можливості заробити таку суму грошових коштів для її внесення, а інших збережень або можливостей отримати гроші не має, то, на противагу їм, суд першої інстанції, враховуючи значний період часу перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також обставини справи, та положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вірно визначив заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка в достатній мірі гарантує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є непомірною і може бути внесена в будь-який момент як обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою.

Тож враховуючи вищенаведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційних вимог сторони захисту, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 13 жовтня 2024 року включно, та визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3