ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/267/24 Справа № 712/8443/24 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря за участю прокурора представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2024 року про розгляд клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002321, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Черкаської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002321від 09.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Просив слідчого суддю накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучене 10.07.2024, в період часу з 01 год. 02 хв. по 01 год. 51 хв. в ході проведення огляду місця події за адресою Черкаська область, с. Байбузи, поле з географічними координатами у додатку «Google Maps», 49.463366,31711506, а саме на комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, 1977 року випуску, заводський номер: НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_8 та на зернові сільськогосподарські культури, візуально схожі на пшеницю, які знаходяться в бункері комбайну.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2024 року клопотання про накладення арешту задоволено частково.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що слідчий суддя вважав за необхідне накласти арешт на зернові сільськогосподарські культури, візуально схожі на пшеницю, які знаходяться у бункері комбайну, вилучені 10.07.2024 в ході огляду місця події в с. Байбузи Черкаського району, з географічними координатами у додатку «Google Maps» 49.463366,1711506.

В іншій частині клопотання, слідчий суддя зазначив, що прокурором не обґрунтовано, яким критеріям ст. 98 КПК України відповідає транспортний засіб комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, 1977 року випуску, заводський номер: НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_8 , щодо арешту яких подане клопотання та які конкретно ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні № 0002321.

Взявши до уваги обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважав, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт рухомого майна, а саме комбайну-зернозбирача марки Jahn Deer, є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх підстав для висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а мета кримінального провадження може бути досягнута і без застосування таких процесуальних заходів.

Також, прокурором не доведено необхідність застосування саме такої забезпечувальної мети кримінального провадження, як арешт майна і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор Черкаської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді від 12.07.2024 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу про задоволення в повному обсязі клопотання слідчого про арешт майна в рамках вищевказаного кримінального провадження.

Зауважив, що посилання слідчого судді, на те, що слідчий в своєму клопотанні не обґрунтував необхідності його накладення та не зазначив з якою метою необхідно накласти арешт, є необґрунтованими, оскільки в клопотанні було зазначено, що вилучені під час обшуків речі були об`єктом кримінального правопорушення, визнані речовими доказами та з метою збереження даних доказів на них необхідно накласти арешт.

В процесі досудового розслідування встановлено, що 09.07.2024 до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від начальника охорони СТОВ «Іскра» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невстановлена особа, яка перебуває за кермом комбайну, в умовах воєнного стану, здійснює крадіжку пшениці, належної СТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташовану на земельній ділянці площею 1,2405 га. в с. Байбузи, Мошнівської ОТГ Черкаського району.

10.07.2024 року, в період часу з 01 год. 02 хв. по 01 год. 51 хв. було проведено огляд місця події за адресою: Черкаська область, с. Байбузи, поле з географічними координатами у додатку «Google Maps», 49.463366,31711506 в ході якого на полі було виявлено та вилучено комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, 1977 року випуску, заводський номер: НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , в середині якого наявні залишки сільськогосподарських культур, ймовірно пшениці, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 являється ОСОБА_8 , проте фактичним користувачем комбайну являється ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Фактично вилучені речі мають ознаки предметів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме є речовими доказами, тобто матеріальними об`єктами, які містять відомості про кримінальне правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

Вказаний комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, 1977 року випуску, заводський номер: НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , з залишками сільськогосподарських культур, ймовірно пшениці, постановою слідчого від 10.07.2024 визнано речовими доказами.

Зазначене у клопотанні вилучене майно відповідає положенням п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема, комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, 1977 року випуску, заводський номер: НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 це тимчасово вилучене майно, щодо якого є достатні підстави вважати, що це майно використовувалось як знаряддя вчинення злочину, а зернові культури, що знаходяться в бункері комбайна є предметом кримінального правопорушення, щодо якого існує спір про право.

В зв`язку з вищевикладеним прокурор просив задовольнити клопотання про арешт майна в повному обсязі

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримує апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та не містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Встановлено, що Черкаським РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002321 від 09.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів, встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні № 0002321 від 09.07.2024 жодній особі не оголошено підозру.

Звертаючись з даним клопотанням, прокурор просить накласти арешт на комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, 1977 року випуску, заводський номер: НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_8 та на зернові сільськогосподарські культури, візуально схожі на пшеницю, які знаходяться в бункері комбайну.

Разом з тим, при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, того кому було завдано шкоди внаслідок збирання врожаю пшениці комбайном-зернозбирачем марки Jahn Deer, на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_11 , що підтверджено наданими до суду першої інстанції відповідними доказами, а саме : копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією технічної документації зі схемою земельної ділянки, копією акту визначення меж земельної ділянки в натурі.

Крім того, прокурором не зазначено розмір шкоди, яка була завдана.

В зв`язку з вищевикладеним слідчий судді прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що прокурором при вказаних у клопотанні обставинах не доведено, що накладення арешту на вилучене майно виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи їх володільців потребам досудового розслідування.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Отже, прокурором не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної мети кримінального провадження заходу, як арешт майна і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні.

Тому слідчий суддя прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вказане у клопотанні майно, а саме комбайн-зернозбирач марки Jahn Deer, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді обґрунтована та належним чином мотивована і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не має.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2024 року про часткове задоволення клопотання про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4