Провадження № 11-сс/4823/480/24 Слідчий суддя
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді застосовано запобіжний захід до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, на строк до 19 грудня 2024 року, без визначення розміру застави. Слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, і за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваної апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Апелянт послався на необґрунтованість підозри, врученої його підзахисній. Також вказав, що під час розгляду клопотання слідчого, не було досліджено докази, зокрема, протоколи за результатами проведених НСРД, на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що 20 жовтня 2024 року до ЄРДР за

№0000205 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України.

20.10.2024 о 06 год 21 хв ОСОБА_7 була затримана, в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, про що їй було письмово повідомлено 20 жовтня 2024 року.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Повідомивши ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальне правопорушення, за яке передбачене покарання Кримінальним кодексом України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього.

Отже, твердження апелянта про необґрунтованість підозри є безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність існування фактів, інформації, які можуть переконати в тому, що ОСОБА_7 могла вчинити кримінальне правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПКУ.

Під час прийняття рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вимог ст.ст.178, 194 КПК України, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, даних про особу підозрюваної, а також те, що усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їй, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також, оскільки підозрювана є особою жіночої статі, в якої відсутні обмеження для виїзду за кордон, остання може безперешкодно перетнути кордон, у тому числі використовуючи свої зв`язки з представниками спеціальних служб рф; перебуваючи на волі, може намагатися знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають значення для кримінального провадження, оскільки у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочину; може попередити представника спеціальних служб російської федерації про її викриття, або продовжити надавати допомогу військовослужбовцям зс рф в проведенні підривної діяльності проти України, внаслідок чого представники країни-агресора дізнаються про методи роботи правоохоронних органів України щодо викриття громадян України, які співпрацюють з представниками рф, що в подальшому може зашкодити національній безпеці України; дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, так як інший запобіжний захід не забезпечить виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Отже, при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя перевірив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що прокурором у судовому засіданні доведено існування ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає її особі, характеру та тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі - Браво проти Італії» вказала, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме: встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягнення цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступний стадії процесу кримінального розслідування.

За змістом абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Відтак, слідчим суддею, при застосуванні щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначений розмір застави.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3