У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 273/1240/24

провадження № 1-кс/0285/892/24

13 серпня 2024 року м. Звягель

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Звягельської окружної прокуратури Житомирської області,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою, у якій просила скасувати постанову прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 20.06.2024 про відмову в задоволенні клопотання про примусове вивезення її дочки ОСОБА_6 з території Спасо-Покровського монастиря.

В обґрунтування скарги посилається на те, що її дочка - ОСОБА_6 , під впливом гіпнозу та залякування, а також внаслідок примусового введення в її організм психотропних речовин, протиправно утримується у Спасо-Покровському жіночому монастирі в с. Вільха Житомирського району. Служителі монастиря не допускають її до дочки та погрожували вбивством.

ОСОБА_3 звернулася до прокурора ОСОБА_5 з клопотанням про примусове вивезення її дочкиз території монастиря. Постановою прокурора від 20.06.2024 відмовлено у задоволені поданого клопотання. У зв`язку з цим, вона змушена звернутись до слідчого судді зі скаргою, у якій просить скасувати постанову прокурора та зобов`язати задовольнити її клопотання.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала. Пояснила, що її дочка ОСОБА_6 з липня 2023 року перебуває на території Спасо-Покровського жіночого монастиря в с. Вільха. ОСОБА_3 відомо про протиправну діяльність осіб, які здійснюють керівництво вищезазначеним монастирем. Навела приклади аморальних та злочинних дій служителів монастиря, свідком яких була сама ОСОБА_3 , а про деякі дізналась від інших осіб. Вважає, що посадові особи поліції та прокуратури перебувають у злочинній змові та навмисно не вживають заходів для порятунку її дочки ОСОБА_6 . Остання щодня зазнає сексуального насильства з боку чоловіків, які постійно перебувають на території монастиря, а також прибувають туди з цією метою.

Прокурор Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_4 заперечила проти задоволення скарги. Пояснила, що досудовим розслідуванням встановлено факт добровільнго перебування ОСОБА_6 у монастирі. Обставини, на які посилається заявник, не знайшли свого підтвердження. Клопотання, подане до Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки містить вимоги вчинення дій, які не передбачені нормами КПК України.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши суть скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У провадженні СД Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000136 від 23.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за заявою ОСОБА_3 про вчинення протиправних дій відносно її дочки ОСОБА_6 .

Заявник вважає, що відомі їй особи утримують дочку проти її волі у Спасо-Покровському жіночому монастирі в с. Вільха Житомирського району, застосовують до неї фізичне та психологічне насильство, примусово вводять в організм психотропні речовини.

Оскаржуваною постановою прокурора відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про примусове вивезення її дочки ОСОБА_6 зі Спасо-Покровського жіночого монастиря с. Вільха Житомирського району.

В обгрунтування такого рішення прокурор посилається на відсутність законних підстав для примусового вивезення особи з місця її перебування.

Разом з тим, зібраними у даному кримінальному провадженні доказами спростовуються твердження ОСОБА_3 про нібито вчинення кримінальних правопорушень.

Зокрема, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 20.06.2024, її власноручно написаною заявою та відеозаписом спілкування з працівником поліції підтверджується добровільне перебування у монастирі та її заперечення будь-яких протиправних дій відносно неї.

Висновком №144 від 05.07.2024 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів підтверджується відсутність у ОСОБА_6 ознак сп`яніння.

З відеозапису встановлено, що ОСОБА_6 веде себе адекватно, видимих порушень не зафіксовано. ОСОБА_6 просила не звертати уваги на скарги її матері - ОСОБА_3 , оскільки вони є безпідставні.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) гарантовано кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Стаття 8 зазначеної Конвенції встановлює право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Статтею 163 СК України встановлено право батьків на відібрання малолітньої дитини від інших осіб.

ОСОБА_6 є повнолітньою особою. Щодо неї не встановлено будь-яких визначених законом обмежень. Отже, вона має право самостійно на власний розсуд визначати місце свого перебування та коло спілкування.

Посилання ОСОБА_3 на протиправні дії інших осіб, що нібито перешкоджають її спілкуванню з дочкою, погрожують їй вбивством або завдають іншої шкоди, не знайшли свого підтвердження під час досудового розслідування даного кримінального провадження та спростовуються поясненнями самої ОСОБА_6 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 відмовилась визнати очевидні факти, заперечувала право дочки на перебування у монастирі та її добровільний вибір утримуватись від спілкування з матір`ю через релігійні переконання або з інших особистих мотивів.

За відсутності у ОСОБА_6 бажання відновити контакт з матір`ю, втрачений внаслідок погіршення стосунків, заявниця намагається ініціювати спілкування у спосіб, що є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Матеріали кримінального провадження містять 18 заяв ОСОБА_3 з вимогами щодо проведення процесуальних дій та ухвалення рішень. Деякі з них є повторними.

Таким чином, тривалий час діяльність ОСОБА_3 спрямована на вирішення особистих сімейних проблем за допомогою правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Мета звернень ОСОБА_3 до прокуратури та поліції не відповідає завданням кримінального провадження, а є зловживанням процесуальними правами.

Клопотання, у задоволенні якого відмовлено прокурором, фактично зводилось до вимоги втручання прокурора та органів поліції у діяльність релігійного закладу - Спасо-Покровського жіночого монастиря с. Вільха Житомирського району із застосуванням сили, з метою примусового вивезення ОСОБА_6 .

Така вимога заявниці є протиправною та не підлягає задоволенню.

У кримінальному провадженні слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

З`ясовані у судовому засіданні обставини дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова прокурора є законною та обгрунтованою, а скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 110, 303-309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 напостанову прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 20.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000136 від 23.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15.08.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1