Справа №201/895/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження №0002239 від 28.11.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2022 року керівники підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України Донецької та Луганської областей, звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними збройної агресії «українського режиму проти населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати спеціальну воєнну операцію в Україні.

Цього ж дня збройні формування російської федерації (далі - зс рф), які діяли за наказом політичного і військового керівництва рф і зс рф, здійснили широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року№ 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р.

У зв`язку з широкомасштабним вторгненням зс рф на територію України 24.02.2022 в місті Маріуполі та Маріупольському районі Донецької області велись активні бойові дії, які тривали до 05 березня 2022 року. З указаного дня місто Маріуполь та весь Маріупольський район Донецької області являється тимчасово окупованим. З дня окупації міста Маріуполя та Маріупольського району Донецької області органи місцевого самоврядування України, в тому числі Маріупольська міська рада, припиняють виконувати свої повноваження.

У громадянки України ОСОБА_6 , яка, перебуваючи на тимчасово окупованій території Маріупольського району Донецької області, та не перемістилась на підконтрольну органам державної влади України територію, але, маючи на це змогу, виникає умисел вчинити умисні дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України шляхом здійснення колабораційної діяльності.

Маючи досвід роботи на посадах в органах місцевого самоврядування України, ОСОБА_6 , перебуваючи в тимчасово окупованому місті Маріуполі Донецької області, достовірно знаючи про утворення у 2014 році підконтрольного російській федерації самопроголошеного органу «Донецька народна республіка», який узурпував виконання властивих органам державної влади та органам місцевого самоврядування України функцій на тимчасово окупованій території України, у структурі якого утворили органи місцевого самоврядування, інші «муніципальні утворення» відповідно до законодавства наведеного самопроголошеного органу та російської федерації, у тому числі «Адміністрацію міста Маріуполя» як виконавчо-розпорядчий орган муніципального утворення, усвідомлюючи, що названий самопроголошений орган та інші утворені в його структурі міністерства, відомства, служби, установи є незаконними органами влади та поширюють свою окупаційну владу в населених пунктах шляхом утворення територіальних органів міністерства, відомств, служб, установ, в тому числі органів місцевого самоврядування, інших «муніципальних утворень» відповідно до законодавства наведеного самопроголошеного органу та російської федерації, у 2022 році, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, добровільно погодилась обійняти посаду начальника управління містобудування та архітектури Адміністрації міста Маріуполя (виконавчо-розпорядчого органу муніципального утворення), утвореної в тимчасово окупованому місті Маріуполі Донецької області 7 квітня 2022 року.

Обійнявши вищевказану посаду, ОСОБА_6 реалізує до цього часу організаційно-розпорядчі функції, зокрема такі:

1)виступає замовником на будівництво та ремонт об`єктів соціальної, культурної та виробничої інфраструктури;

2)організує будівництво, утримання та ремонт муніципального житлового фонду, об`єктів муніципального та дорожнього господарства, підприємств торгівлі, громадського харчування та побутового обслуговування населення, що перебувають у муніципальній власності;

3)здійснює видачу дозвільної документації на ведення будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів будівництва фізичним та юридичним особам на введення об`єктів в експлуатацію;

4) здійснює контроль за належною експлуатацією житлового фонду, всіх об`єктів комунального господарства, забезпечує безперебійне комунальне обслуговування населення, сталу роботу об`єктів водо-, газо-, тепло-, електропостачання;

5) організує та контролює благоустрій населених пунктів, здійснює озеленення, охорону зелених насаджень та водойм, створює місця відпочинку громадян, залучає на договірній основі до цієї роботи підприємства, установи, організації, а також населення;

6) затверджує правила благоустрою території міста (району), які встановлюють у тому числі вимоги щодо утримання будівель (включаючи житлові будинки), споруд та земельних ділянок, на яких вони розташовані, до зовнішнього вигляду фасадів та огорож відповідних будівель та споруд, перелік робіт з благоустрою та періодичність їх виконання; встановлення порядку участі власників будівель (приміщень у них) та споруд у благоустрої прилеглих територій; організує благоустрій території міста (включаючи освітлення вулиць, озеленення території, встановлення покажчиків з найменуваннями вулиць та номерами будинків), здійснює видачу дозволів на розміщення малих архітектурних форм та встановлення вимог щодо їх утримання;

7) забезпечує мешканців міста (району), які потребують поліпшення житлових умов, малозабезпечених громадян житловими приміщеннями, організує будівництво та утримання муніципального житлового фонду, створює умови для розвитку житлового будівництва;

8) видає дозволи на встановлення рекламних конструкцій біля будівель муніципальної освіти, анулює такі дозволи, видає розпорядження про демонтаж самовільно встановлених рекламних конструкцій на відповідній території.

Отже, громадянка України ОСОБА_6 , обійнявши посаду начальника управління містобудування та архітектури Адміністрації міста Маріуполя (виконавчо-розпорядчого органу муніципального утворення) в тимчасово окупованому місті Маріуполі Донецької області, своїми умисними діями вчинила колабораційну діяльність, спрямовану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України.

Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні колабораційної діяльності, передбаченої ч. 5 ст.111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо неї кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 13.08.2024 прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинувального акта та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченої. У зв`язку з цим обвинувачену ОСОБА_6 не допитано судом в якості обвинуваченої по суті пред`явленого їй обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України , цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Обвинувачена ОСОБА_6 , будучи обізнана, що стосовно неї розпочато кримінальне провадження та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явилася, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», оголошення про її виклик також публікувались на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора .

У судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 зазначила, що судове провадження не повинно було проводитися за процедурою спеціального судового провадження, оскільки обвинувачена не знала та не могла знати про розпочате кримінальне провадження по відношенню до неї. Крім цього стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, оскільки жодного належного та допустимого доказу стороною обвинувачення не було надано. Просила суд визнати ОСОБА_6 , невинною та виправдати її на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України. Суд вважає ці доводи таким, що не заслуговують на увагу, з огляду на ті обставини, що у даному кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування, у подальшому спеціальне судове провадження, що передбачає можливість відповідно до ст. 323 КПК України проведення його за відсутності обвинуваченої. Крім того, під час як досудового розслідування, так і під час судового розгляду захист інтересів підозрюваної здійснювала захисник ОСОБА_4 , яка була ознайомлена із матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, а тому будь яких порушень прав ОСОБА_6 не було.

Дослідивши наявні у провадженні докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.

Зокрема вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження документами, в яких викладені та посвідченні відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження.

Протоколом огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет від 19.04.2023 з переліком територій, які тимчасово окуповані російською федерацією.

( Т № 2 а.с.-3-78)

Протоколом огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.10.2023 з роздруківкою Тимчасового положення про місцеві адміністрації Донецької народної республіки, затвердженого незаконним органом влади, згідно якого пункт 3.3 нормативно-правового акта незаконного органу влади підтверджує наявність організаційно-розпорядчих функцій, які виконує обвинувачена ОСОБА_6 на добровільно зайнятій посаді в незаконному органі влади.

( Т № 2 а.с. 79-81)

Протоколом огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2023 згідно якого зафіксовано публікацію статті на вебсайті "Evocaton»,проте,що ОСОБА_6 у серпні 2022 року обійняла посаду начальника відділу містобудування та архітектури у незаконних органах влади незаконного утворення ДНР.

( Т № 2 а.с. 89-94)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.10.2023, згідно якого свідок ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка обійняла посаду начальника управління архітектури та містобудування незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованої території України - «Адміністрації міста Маріуполя ДНР».

( Т № 2 а.с. 95-98)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.10.2023, згідно якого свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка обійняла посаду начальника управління архітектури та містобудування незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованої території України - «Адміністрації міста Маріуполя ДНР».

( Т № 2 а.с.99-102)

Інформаційним листом Державної міграційної служби України про реєстрацію персональних даних ОСОБА_6 в Єдиному державному демографічному реєстрі України та виданих на її ім`я паспортних документів в якому зазначається дата народження і РНОКПП ОСОБА_6 , які збігаються з датою народження й ІПН, зафіксованими у протоколі огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2023.

(Т № 2 а.с. 104-105)

Копією витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан» про перетин державного кордону Україну ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_6 перебувала на території України на час вчинення кримінального правопорушення.

(Т № 2 а.с.106)

Листом Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 13.11.2023 № 5/7/2/3-26010 з інформацією про перебування ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України.

(Т № 2 а.с.107-108)

Отже, з метою винесення справедливого судового рішення та захисту прав людини і основоположних свобод, суд приходить до висновку, що в основу вироку необхідно покласти вищевказані письмові докази у справі.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Враховуючи вимоги до вмотивованості судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити таке. У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого звертається увага на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У рішеннях ЄСПЛ ( «Салов проти України», «Серявін та інші проти України» та ін.) склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за ознаками колабораційної діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Суд також враховує, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваної або обвинуваченої (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченї, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Про час та дату всіх судових засідань ОСОБА_6 повідомлялася у передбачений законом спосіб через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр», оголошення про її виклик також публікувались на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора .

При призначенні виду покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», повинен дослідити дані про особу обвинуваченого, з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, її минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), її матеріальний стан, тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації, відповідно до положень ст.12 КК України, а також враховує особливості кожного конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, зокрема, форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вчинене обвинуваченою ОСОБА_6 діяння, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має буду законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти росії від 29.11.2007 року).

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлені.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції, встановленої ч.5 ст.111-1 КК України з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та займатися господарською діяльністю з застосуванням, додаткового покарання у виді конфіскації особистого майна.

На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженої і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_6 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України і призначити покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та займатися господарською діяльністю строком на 10 (десять) років з конфіскацією усього належного їй на праві власності майна на користь держави.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання для виконання вироку.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Суддя ОСОБА_1