Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/257/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 21.11.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білокоровичі, Олевського району Житомирської області, громадянина України, українця, який працює майстром лісу філії «Білокоровицьке лісове господарство», освіта вища, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді майстра лісу Білокоровицького лісництва ДП «Білокоровицький лісгосп» (на даний час філії «Білокоровицьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України») та відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, близько 22 год. 30 хв. 18.11.2022 року вийшов на вулицю за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де вступив у словесну суперечку з ОСОБА_7 , який проходив біля його будинку.

У цей же час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

З метою реалізації злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, засліпивши ОСОБА_7 ліхтарем, наніс за допомогою ременя з металевою пряжкою один удар в область голови останнього.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , тримаючи ОСОБА_7 за верхній одяг, затягнув його на подвір`я домоволодіння за місцем свого проживання та штовхнувши його на землю, став наносити удари кулаками та ногами по тілу ОСОБА_7 .

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синців на спинці носа, в лівій скроневій ділянці, рани на слизовій оболонці нижньої губи справа в проекції 2-3 зубів, перелому кісток носа, які супроводжувалися ЗЧМТ, струсом головного мозку та які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просить суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. При призначенні покарання обвинуваченому врахувати відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020,00 грн. Крім того, прокурор повідомив, що процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушеннямпрокурор підтримав в повному обсязі. Також, прокурор вважає, що відсутні підстави для обрання до вступу вироку в законну силу запобіжного заходу обвинуваченому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав в повному обсязі, стверджуючи, що він потерпілого не бив, при цьому суду пояснив, що увечері 18.11.2022 року він перебував за місцем проживання разом з сім`єю, коли на початку дванадцятої години ночі почув гавкіт собак та вийшов на подвір`я, там почув шум, крики та галас кількох людей на вулиці. Він крикнув особам, що перебували на вулиці, щоб не кричали та йшли на стадіон, але у відповідь почув нецензурну лайку. Вийшовши за ворота, обвинувачений побачив потерпілого ОСОБА_7 та сказав йому, щоб він мав повагу до старших, але потерпілий на нього замахнувся, щоб вдарити. Обвинувачений стверджує, що він відхилився в сторону, поведінка ОСОБА_7 була неадекватна , оскільки він був напідпитку, як і всі, потерпілий, коли був у нього на подвір`ї спотикнувся. ОСОБА_4 підняв потерпілого та викинув за ворота. Стверджує, що потім він зачинив ворота та де після цього був потерпілий із своїми знайомими, та що вони робили, йому невідомо. Цивільний позов потерпілого не визнає в повному обсязі. У подальшому обвинувачений ОСОБА_4 відмовився від надання відповідей на запитання учасників судового провадження та суду. Просить закрити справу, оскільки немає достатніх доказів.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просить суд кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення (проступку) за ч. 2 ст. 125 КПК України в суді та не можливістю їх отримати. Заперечує стосовно задоволення цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, у якій просить проводити судові засідання по справі № 287/257/23 в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, де він є потерпілим, у його відсутність у зв`язку з неможливістю з`являтись на судові засідання, що пов`язано з його навчанням в Національній академії Служби безпеки України (м. Київ), однак, за участі його законного представника ОСОБА_6 та уповноваженого представника - адвоката ОСОБА_8 . Цивільний позов підтримує повністю та просить задоволити. Також, просить визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 вважає, що обвинуваченому слід призначити міру покарання у виді 240 годин громадських робіт. Заявлений цивільний позов законний представник потерпілого підтримує повністю з підстав у ньому зазначених та просить задоволити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, у якій просить проводити у його відсутність судове засідання, призначене на 13.11.2024 року о 15 год. 00 хв. по справі № 287/257/23 в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із зайнятістю в іншій кримінальній справі № 276/109/24, що розглядається Житомирським апеляційним судом, де ним здійснюється захист обвинуваченого. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні, поданий до обвинуваченого ОСОБА_4 підтримує повністю та просить задоволити. Щодо покарання обвинуваченого, просить визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк до 240 годин.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що обвинуваченого ОСОБА_4 до події він не знав, а з потерпілим ОСОБА_7 він знайомий останні п`ять років. Зазначена подія сталася ввечері, місяця не пам`ятає, він вийшов з кафе «Берізка», наздогнав потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , надалі вони йшли разом додому, по дорозі вони підійшли до двох хлопців, яким було погано. При цьому до них вийшов обвинувачений ОСОБА_4 та сказав їм, щоб вони не кричали, бо у нього вдома спить дитина, але вони не кричали. Обвинувачений вийшов зі свого двору на дорогу, почав світити в обличчя ліхтарем, вдарив потерпілого ОСОБА_7 . ременем з пряжкою по голові, потім потягнув потерпілого до себе у двір, де наніс йому удари руками та ногами по тілу. Свідком нанесення ударів потерпілому був ОСОБА_12 . Свідок повідомив, що в той день, перебуваючи у кафе, вони алкогольні напої не вживали. Потерпілого ОСОБА_7 обвинувачений став бити після того, як потерпілий сказав, щоб обвинувачений виносив биту. Сама подія тривала близько 20 хв., після чого вони порозходились по домівках.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що ОСОБА_4 він знає, оскільки навчався з його сином у школі, потерпілого ОСОБА_10 він знає близько 10 років та дружить з ним. Вказана подія сталася біля будинку обвинуваченого ОСОБА_4 близько 22 год. 30 хв., почалася бійка, потім потерпілого затягнули на подвір`я, після чого нанесли удари, потім він забрав ОСОБА_14 та пішов з ним додому. Раніше він вийшов з кафе з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та пішли додому, на узбіччі дороги побачили двох хлопців, яким було погано та вирішили їм допомогти. Потім з будинку вийшов обвинувачений ОСОБА_4 та сказав, що вони кричать, але вони не кричали. Обвинувачений сказав, що зараз їх поб`є, почав світити ліхтарем, потім наніс потерпілому ОСОБА_7 удар пряжкою ременя по обличчю, схопив потерпілого та затягнув до себе на подвір`я, де наніс потерпілому удари кулаками по голові та ногами по спині. Коли вони підійшли до подвір`я, то ОСОБА_4 вийшов через дві хвилини. Перебуваючи в кафе «Берізка» вони спиртні напої не вживали. Біля будинку ОСОБА_4 вони перебували 10-20 хв. Подвір`я, де проживає ОСОБА_4 було під час події освітлене. ОСОБА_7 свідок привів додому близько 23.10 год. або 23.20 год. Потерпілий був спочатку весь у крові, він йому снігом протирав обличчя. Свідок завів потерпілого додому та сам пішов до себе додому.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 суду повідомила, що з обвинуваченим ОСОБА_4 вона знайома, він уродженець с. Білокоровичі, вони відвідували одну школу, після події стосунки з обвинуваченим стали неприязні, раніше були нейтральні. Потерпілий ОСОБА_7 є її сином. Зранку 19.11.2022 року її син зайшов до неї у кімнату та повідомив, що вчора ввечері 18.11.2022 року його побив обвинувачений ОСОБА_4 . Син розповів, що він увечері йшов з друзями по дорозі, лежали двоє хлопців, потім вискочив ОСОБА_4 та сказав, що візьме та поб`є їх битою, просто так. Раніше 18.11.2022 року близько 19.00 год. її син ОСОБА_7 пішов гуляти з друзями. Після чого вона 19.11.2022 року у телефонній розмові з ОСОБА_4 спитала, навіщо він побив її сина, на що ОСОБА_4 відповів, що його собаки сильно гавкали. Стосовно події вона повідомила в поліцію та у швидку медичну допомогу, побої знімали 21.11.2022 року, в поліції у них відбирали покази. Її син перебував на стаціонарному лікуванні в м. Коростень, на вихідні його забирали додому та потім привозили до лікарні. Стверджує, що потерпілий візуально був побитий, мав набряки на обличчі. З матеріалами кримінального провадження вона ознайомлювалась.

Потерпілий ОСОБА_7 суду повідомив, що обвинувачений ОСОБА_4 йому відомий, він раніше навчався з сином обвинуваченого ОСОБА_15 . Того вечора він разом з ОСОБА_16 вийшли з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » близько 22.00 год., їх наздогнав ОСОБА_17 , на дорозі побачили двох хлопців, один з який лежав. Це були його однокласники та знаходились вони навпроти будинку ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 . Після того вийшов ОСОБА_4 та почав кричати, що зараз винесе биту і буде їх бити, оскільки собаки сильно гавкають, на що потерпілий відповів обвинуваченому, що хай виносить биту. Поряд з потерпілим знаходились ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Надалі обвинувачений пішов додому та повернувшись посвітив на потерпілого ліхтариком, від чого той опустив голову, при цьому обвинувачений наніс потерпілому удар пряжкою ременю по голові та потягнув потерпілого до себе на подвір`я. На подвір`ї ОСОБА_4 поклав його на землю та бив руками по голові, скільки разів згадати не може, оскільки втрачав свідомість. У подальшому потерпілий забрав кросівка, який викинув ОСОБА_4 та пішов з Назаром додому. Додому потерпілий повернувся близько дванадцятої години ночі. Потерпілий стверджує, що того вечора він спиртні напої не вживав. Заяву в поліції написав особисто. Судово-медичне обстеження потерпілий проходив.

Судово-медичний експерт ОСОБА_20 суду повідомив, що експертиза неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 була проведена 21.11.2022 року ним особисто на підставі постанови про призначення експертизи. Зазвичай, до них звертається потерпілий або працівник поліції з постановою про призначення експертизи. Чи була зазначена експертиза розпочата о 10 год. 00 хв. він не пам`ятає. З клопотанням про витребування документів провадження до дізнавача він не звертався. У висновку експерта за № 333 надавались відповіді на поставлені питання, інформація у висновку є достовірною. Постанова про призначення експертизи реєструвалася у журналі, експертом досліджувались медичні документи потерпілого. Висновок за № 333 друкувала лаборант, потім він особисто перечитував та підписував висновок із проставленням печатки. Час проведення експертизи зазначається лише у висновку експерта, година закінчення експертизи не несе ніякої інформації, а початок експертизи теоретично несе за собою тривалість часу від моменту нанесення тілесних ушкоджень, експертиза проводиться на підставі постанови слідчого або прокурора. У висновку він надав відповідь на третє питання , яке зазначене у постанові про призначення експертизи, а саме, що і пряжка , і кулак є тупим предметом, на друге та третє питання відповідь однакова. Висновок експерта забирає працівник поліції без супровідного листа, а лише розписується у відповідному журналі. Експерт підтвердив, що зазначені у висновку за № 333 тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_7 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Судом створено необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.11.2022 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 звернувся до ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області із заявою про те, що 18.11.2022 року близько 22 год. 30 хв. в с. Білокоровичі, по вул. Шевченка, ОСОБА_21 спричинив йому тілесні ушкодження;

-матеріалами ЄО № 4080 від 19.11.2022 року по зверненню ОСОБА_6 ;

-протоколом огляду місця події від 22.11.2022 року з фототаблицею, з якого вбачається, що працівниками поліції оглянута ділянка проїжджої частини, яка розташована в АДРЕСА_1 та подвір`я в зазначеному домоволодінні, де потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження;

-постановою про призначення судово-медичної експертизи від 21.11.2022 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 ;

-висновком експерта № 333 від 23.11.2022 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців на спинці носа, в лівій скроневій ділянці, рани на слизовій оболонці нижньої губи справа в проекції 2-3 зубів, перелому кісток носа, які супроводжувалися ЗЧМТ, струсом головного мозку та які могли утворитися не менш , як від трьохразової дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваним при проведенні експертизи, в медичній документації і в постанові начальника сектора дізнання та по ступеню тяжкості вони відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;

-постановою про перекваліфікацію кримінального провадження від 23.11.2022 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 21.11.2022 року з фототаблицею, який показав та детально розповів про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 від 21.11.2022 року з фототаблицею, який показав та детально розповів про обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 . обвинуваченим ОСОБА_4 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_9 від 21.11.2022 року з фототаблицею який показав та детально розповів про обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 . обвинуваченим ОСОБА_4 ;

-листом за вих. № 37 від 13.01.2023 року , наданою філією «Білокоровицьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з доданими копією наказу про прийняття на роботу за № 24 «К» від 01.02.2012 року та копією посадової інструкції майстра лісу, з яких вбачається, що ОСОБА_4 працює на посаді майстра лісу з 01.02.2012 року;

-показаннями свідка ОСОБА_9 ;

-показаннями свідка ОСОБА_13 ;

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 ;

-показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_6 ;

-показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_20 .

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України; обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стосовно тверджень захисника обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування сторона обвинувачення не виконала вимоги КПК України щодо встановлення точного часу події, а також сформулювала обвинувачення без встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутності будь-яких належних та допустимих доказів цього, суд зазначає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК).

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (частина 1 статті 89 КПК).

Згідно з приписами статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом встановлено, що зазначена подія кримінального правопорушення відбулася близько 22 год. 30 хв. 18.11.2022 року, що підтверджується, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Стосовно твердження захисника обвинуваченого про те, що сторона обвинувачення не зазначила у обвинувальному акті, яким конкретно ременем було заподіяно тілесні ушкодження, звідки взялась така кількість ударів, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які речові докази, в тому числі ремінь, стороні захисту та суду він не надавався, суд вважає доведеним, що потерпілому ОСОБА_7 під час зазначеної події обвинувачений ОСОБА_4 наніс за допомогою ременя з металевою пряжкою один удар в область голови потерпілого. Надалі, ОСОБА_4 , тримаючи ОСОБА_7 за верхній одяг, затягнув його на подвір`я домоволодіння за місцем свого проживання та штовхнувши його на землю, наніс удари кулаками та ногами по тілу ОСОБА_7 . Слід зазначити, що допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_20 стверджував, що у висновку експерта за № 333 від 23.11.2022 року він надав відповідь на третє питання, яке зазначене у постанові про призначення експертизи, а саме, що і пряжка, і кулак є тупим предметом , при цьому на друге та третє питання відповідь є однаковою. Окрім цього, експерт підтвердив, що зазначені у висновку № 333 від 23.11.2022 року тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_7 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, захисник обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження стверджував, що витяг із ЄРДР від 25.11.2022 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.112022 року, протокол огляду місця події від 22.11.2022 року, висновок експерта № 333 від 23.11.2022 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 21.11.2022 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 21.11.2022 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 21.11.2022 року є неналежними та недопустимими доказами.

Оцінивши з точки зору належності і допустимості витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань, витягом з ЄРДР від 25.11.2022 року за № 0000075, як письмовий доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд вважає, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, та не може бути покладений в основу обвинувачення. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у рішенні від 09 вересня 2020 року по справі № 761/28347/15-к.

Дослідивши та оцінивши протокол прийняття заяви потерпілого ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 21.11.2022 року, протокол огляду місця події від 22.11.2022 року, протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2022 року із потерпілим ОСОБА_7 , протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2022 року із свідком ОСОБА_13 , протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2022 року із свідком ОСОБА_9 , суд визнає зазначені докази належними та допустимими. Дані докази одержані із належного процесуального джерела, уповноваженим суб`єктом, у встановленому законом процесуальному порядку та докази оформлені належним чином.

Дослідивши та оцінивши висновок експерта № 333 від 23.11.2022 року, інші матеріали справи, враховуючи показання експерта ОСОБА_20 , суд вважає, що при призначенні та проведенні експертизи додержані вимоги чинного законодавства, експертиза проведена на виконання постанови про призначення судово-медичної експертизи від 21.11.2022 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , відсутні обставини, які б виключали участь експерта у справі, експерт є компетентним та не вийшов за межі своїх повноважень, об`єкти дослідження подані експерту є достатніми, експерт надав повні відповіді на порушенні питання, висновок експертизи є обгрунтованим та узгоджується з іншими матеріалами справи. Також захисник обвинуваченого стверджував, що відповідно до висновку експерта проведення вказаної експертизи було розпочато о 10 год. 00 хв. 21.11.2024 року , а відомості до ЄРДР та початок досудового розслідування у даному провадженні було розпочато відповідно до витягу із ЄРДР від 25.11.2022 року о 10 год. 58 хв. 21.11.2022 року , тобто пізніше на 58 хв., ніж розпочато розслідування у справі. При цьому, як вбачається з витягу з ЄРДР від 25.11.2022 року за № 0000075, відомості внесенні до ЄРДР за заявою потерпілого ОСОБА_7 о 10.49 год. 21.11.2022 року. Судом, із врахуванням показань експерта ОСОБА_20 , встановлено, що час початку проведення судово-медичної експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 зазначений у висновку експерта як «10 год. 00 хв.» є опискою, яка не впливає на достовірність зазначеного висновку. Стосовно посилань сторони захисту, що наявний висновок викликав сумнів з тих підстав, що відсутні супровідні документи, при проведенні експертизи в розпорядження експерту не направлялись будь-які медичні документи, проте в експертному висновку є посилання на медичну картку № 900523 амбулаторного хворого ОСОБА_7 , медична документація, яка досліджувалась експертом при проведенні судово-медичної експертизи стороні захисту, прокурору, суду відкрита в установленому порядку не була, суд зазначає, що з точки зору дотримання процедури збирання доказів, така процедура містить окремі порушення. Зокрема, слідчий чи прокурор мав особисто отримати від потерпілого медичні документи, оглянути їх і надати експертові разом з постановою про залучення експерта для проведення експертизи. Однак, перевіряючи правильність оцінки зазначеного висновку експерта з точки зору допустимості як доказу, суд виходить з наступного. Висновок експерта є самостійним джерелом доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України), залучення експерта для проведення експертизи відбувалося у порядку, передбаченому статтею 243 КПК України; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК України та Законом України «Про судову експертизу»; експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи; отримання ним безпосередньо від потерпілого, який був присутнім під час дослідження, медичної документації не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків. Указане узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема постановою від 21 липня 2021 року справа №552/1884/20, провадження № 51-2402км21, де суд також не визнав подібні порушення істотними. Окрім того, в ході судового розгляду, ні обвинуваченим, ні його захисником, будучи обізнаними про наявність вищевказаного висновку експерта, який містить аналіз вищеуказаної медичної документації, не ставилось питання про ознайомлення з цими матеріалами, про надання до них доступу тощо. Також, сама по собі відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформований висновок експерта, у цьому випадку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не зумовлює визнання вказаного експертного дослідження недопустимим доказом. Така позиція узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, висловленою, у постановах від 20 жовтня 2021 року справа № 369/10141/15-к, (провадження № 51-2308 км 18), від 27 вересня 2023 року справа № 729/521/20 (провадження № 51-3349км23), від 04 жовтня 2023 року справа № 159/1506/20 (провадження № 51-4048км23), від 14 лютого 2024 року справа № 199/3623/23. Окрім цього, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_20 підтвердив, що висновок експерта № 333 від 23.11.2022 року є обгрунтованим та достовірним. Тому суд не вбачає підстав для визнання висновку експерта № 333 неналежним та недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні.

Так само не знайшла свого підтвердження позиція сторони захисту про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 301 КПК України щодо надання доступу особі, яка вчинила кримінальний поступок, її захиснику, потерпілому чи його представнику до матеріалів дізнання, їх вручення. Як вбачається з доданого реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 та його законному представнику ОСОБА_6 надавався доступ до матеріалів кримінального провадження № 0000075 та до усіх речових доказів. Також, захисник обвинуваченого стверджував, що ним 06.02.2023 року було здійснено ознайомлення з усіма наявними матеріалами кримінального провадження та в подальшому 05.09.2024 року ним було ознайомлено з усіма документами по справі в Олевському районному суді Житомирської області. Зазначені твердження захисника обвинуваченого не спростовують попередніх висновків суду.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями заподіяв потерпілому ОСОБА_7 умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст.125 КК України.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, якийпрацює майстром лісу філії «Білокоровицьке лісове господарство», є працівником правоохоронного органу, за місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, має вищу освіту, нагороджувався грамотою та подякою за сумлінну працю в галузі лісового господарства, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Тому виходячи з наведеного, суд дійшов переконання, що ОСОБА_4 необхідно обрати покарання у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (в порядку ст. 128 КПК України), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається із змісту позовної заяви потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому була спричинена матеріальна шкода (матеріальні збитки на лікування ), яка згідно платіжних документів, копії яких додаються, складає 1235 грн. 70 коп., яку потерпілий просить стягнути з ОСОБА_4 . Перевіривши додані потерпілим до позовної заяви у якості доказів: копії протоколу УЗД від 23.11.2002 року, виписки № 10713 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_7 від 01.12.2022 року, консультаційного висновку спеціаліста від 22.11.2022 року, довідки № 18 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_7 за період з 22.11.2022 по 01.12.2022 року (а.с. 46-48, т. 1), оригінали платіжних документів (чеків) (а.с. 77,78, т. 2), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги потерпілого про стягнення матеріальної шкоди. Слід зазначити, що з доданої копії виписки № 10713 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) вбачається, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні з 22.11.2022 по 01.12.2022 року в КНП «Коростенська центральна міська лікарня». Також, незрозуміло, яке саме лікування призначене потерпілому, оскільки записи у виписці є нерозбірливі та складені російської мовою, при цьому засвідчений переклад на українську мову позивачем не додано (а.с. 47, т. 1). З доданих фіскальних чеків вбачається, що вони датовані 21.12.2022, 02.01.2023, 09.01.2023, 16.01.2023 року (а.с. 77, т. 2), тобто поза межами періоду перебування потерпілого на лікуванні та з даних чеків незрозуміло, за що було сплачено кошти. Також, із чеку від 29.11.2022 року не вбачається, що потерпілим було сплачено кошти у розмірі 319,00 грн. саме за лікування та не зазначено назви відповідних ліків або наданих медичних послуг (а.с. 78, т. 2),. З двох доданих фіскальних чеків вбачається, що вони датовані 21.11.2022 та 29.12.2022 року (а.с. 78, т. 2), тобто поза межами періоду перебування потерпілого на лікуванні та з даних чеків вбачається, що були придбані ліки та медичні товари, які не вказані у виписці та консультаційному висновку. Слід зазначити, що у наявній копії консультаційного висновку спеціаліста зазначено встановлений діагноз потерпілому перелом кісток носа без зміщення, а у копії довідки про тимчасову непрацездатність потерпілого забій правої нирки, підкапсулярна гематома правої нирки, перелом кісток тазу, що суперечить одне одному. Окрім цього, представник потерпілого підтвердив в судовому засіданні, що іншого переліку ліків, які призначені потерпілому у нього немає. Тому суд в цій частині відмовляє у стягненні заявлених витрат на лікування у зв`язку з недоведеністю зазначених позовних вимог під час судового розгляду.

Стосовно заявленої потерпілим позовної вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушеннях нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає встановленим той факт, що потерпілому протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілого в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування та реабілітації; порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та відновленням стану здоров`я.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого, завданих внаслідок отримання травми, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, оскільки він навчається в Національній академії Служби безпеки України,тривалість моральних переживань потерпілого, а також ступінь вини обвинуваченого внаслідок якої потерпілому спричинено тілесні ушкодження.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, майновий та сімейний стан обвинуваченого, який є працевлаштованим, одруженим, наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, що потребує значних коштів на належне забезпечення необхідних умов проживання та навчання дітей.

При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілому протиправними діями обвинуваченого у 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_4 не накладався, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому у даному випадку відсутні підстави щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, 66, 67, ч. 2 ст. 125 КК України; ст.ст. 22, 23, 1167, 1195 ЦК України; ст.ст. 2, 9, 22, 85, 86, 89, 94, 128,349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (в порядку ст. 128 КПК України) задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1