печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Макіївка, Донецької області, громадянці України, раніше не судимій, до 01.11.2014 перебувала на посаді начальника сектора кадрового забезпечення Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області, спеціальне звання підполковник міліції, особистий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , за погодженням прокурора першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Макіївка, Донецької області, громадянці України, раніше не судимій, до 01.11.2014 перебувала на посаді начальника сектора кадрового забезпечення Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області, спеціальне звання підполковник міліції, особистий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000608 від 15.07.2024, за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом Головного управління МВС України в Донецькій області № 404 о/с від 06.09.2013 підполковника міліції ОСОБА_7 з 20 серпня 2013 року призначено на посаду начальника сектора кадрового забезпечення Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про міліцію», на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров`я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року. Працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014), міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014), міліція єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014), особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається службове посвідчення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014), працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади. Законні вимоги працівників міліції є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами. Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції. Ніхто не має права покласти на працівника міліції виконання обов`язків, не передбачених чинним законодавством. Втручання в діяльність міліції тягне за собою відповідальність за законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», (в редакції 02.03.2014) правоохоронні органи - органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення була працівником правоохоронного органу.

Згідно з статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014) ОСОБА_7 , склала Присягу і урочисто поклялася завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Присягнула мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Водночас ОСОБА_7 порушила складену нею присягу та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. ст. 1, 5, 10, 17 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 19.04.2014), після виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України, зрадила українській державі та всьому Українському народові, та вчинила умисний злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і збройних сил рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування чорноморського флоту рф на території України - в АДРЕСА_2 .

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил рф вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та російської федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації (далі - гш зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей рф, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АДРЕСА_2 та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника гш зс рф ОСОБА_9 перед академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та збройних сил рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України ( АДРЕСА_2 та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та збройних сил рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту російської федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил рф поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і збройних сил рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «донецька народна республіка» (далі - «днр»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «днр» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «днр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, російської федерації на території Донецької області так званої «днр», які Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 р. Указом Президента України № 303/2014 оголошено «Про часткову мобілізацію», у зв`язку з чим в Україні з 18.03.2014 настав особливий період.

13.04.2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014 року, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

Виходячи з необхідності збереження життя, здоров`я, забезпечення прав і законних інтересів військовослужбовців, працівників Збройних Сил України, інших військових формувань, працівників правоохоронних органів України, які проходять службу (працюють) на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської області, прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської області України».

Відповідно до пункту 2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які прибули з тимчасово окупованої території і виявили бажання (за наявності підстав) звільнитися з військової служби, звільняються з військової служби, у тому числі в особливий період, за наявних підстав, а при їх відсутності - у зв`язку із скороченням штатів, якщо вони звернулися з клопотанням про звільнення протягом трьох місяців після прибуття з тимчасово окупованої території.

07 квітня 2014 року у м. Донецьку Донецької області невстановленими особами за підтримки РФ (досудове розслідування щодо яких здійснюється у іншому кримінальному провадженні) на виконання завдання щодо зміни меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, з метою здійснення терористичної діяльності створено «Донецьку народну республіку», яка, у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичною організацією.

З квітня 2014 року триває силове захоплення та подальше утримання захопленої частини території Донецької області представниками терористичної організації «ДНР». Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників терористичної організації «ДНР» та, відповідно до постанови Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Закону України від 18.01.2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.

ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 07.04.2014, знаходячись у місті Донецьк, Донецької області, будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно, на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, достовірно знаючи, що на території України введено особливий період, усвідомлюючи, що військовослужбовці збройних сил рф та інші незаконні збройні формування підконтрольні російській федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державний кордон України та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно-господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації Донецької та Луганської області, зрадила присязі на вірність народу України, вступила у злочинну змову з невстановленими представниками так званої «днр», які є частиною окупаційної адміністрації рф, та добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилось у наданні безпосередньої допомоги військовослужбовцям російської федерації та іншим учасникам незаконних збройних формувань у становленні та зміцненні ними окупаційної влади рф на території міста Донецьк, Донецької області та недопущення контролю України над цією територією.

З цією метою, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 01.07.2014, прибула до приміщення колишнього Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецької області за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Горького, 61, де пройшла співбесіду з невстановленими представниками так званої «днр», що є частиною окупаційної адміністрації російської федерації, добровільно склала присягу на вірність так званої «днр» та вступила на службу до незаконного окупаційного правоохоронного органу «Ворошиловский районний отдел миграционной служби мвд днр».

Далі, починаючи з 17.07.2014, та що найменше до 24.01.2024, ОСОБА_7 , зрадивши Українському народові, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України розпочала свою діяльність в інтересах ворога, виконуючі обов`язки представника незаконного окупаційного правоохоронного органу «Ворошиловский районний отдел миграционной служби мвд днр», що виразились у формуванні та забезпеченні реалізації політики окупаційної влади у сфері міграції, громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб; видачі громадянам України, які проживали на окупованій території України, паспортних та інших документів російської федерації, а також вжиття заходів щодо підбору кадрів шляхом схиляння працівників Державної міграційної служби в Донецькій області до переходу на бік ворога - роботу в незаконний окупаційний правоохоронний орган «Ворошиловский районний отдел миграционной служби мвд днр».

За вказаних обставин, ОСОБА_7 , в порушення вимог статті 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, присяги працівника міліції, замість того, щоб брати участь у виконанні завдань територіальної оборони, а також у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму особливого періоду під час його оголошення на всій території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території міста Донецьк, Донецької області будучи працівником органів внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України, здійснила перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилось у наданні нею активної допомоги представникам зс рф у посиленні їхньої боєздатності, вжитті заходів, направлених на становлення та зміцнення окупаційної влади рф, шляхом безпосередньої участі в утворенні незаконних правоохоронних органів так званої «днр», які є частиною окупаційної адміністрації рф, на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційного правоохоронного органу рф з метою недопущення контролю української влади на території міста Донецьк, Донецької області, надавши тим самим допомогу рф в проведенні підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди суверенітетові та територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

24.09.2024 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру, яке розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 24.09.2024 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час проведення досудового розслідування, відповідно до статті 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістку про її виклик в якості підозрюваної на 10:00 год. 07.10.2024, 08.10.2024 та 09.10.2024 до старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу ОСОБА_5 та прокурора Офісу Генерального прокурора для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 26.09.2024 №195 (стор.24).

Повістку про виклик аналогічного змісту та повідомлення про підозру ОСОБА_7 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 24.09.2024 за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході виконання доручення слідчого оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованих російською федерацією територіях та подальша її доля не відома.

На вказані виклики підозрювана не з`явилась, про причини неявки не повідомила, що свідчить про умисні дії ОСОБА_7 , спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на території окупованою державою, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - російською федерацією.

03.10.2024 підозрювану ОСОБА_7 оголошено в розшук, у зв`язку із чим Головним управлінням «Д» ДЗНД СБ України 12.10.2024 заведено оперативно-розшукову справу № 2239.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000608 від 15.07.2024, за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні підозрюється ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

24.09.2024 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру, яке розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 24.09.2024 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

?Рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 01.07.2024

?допитами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

?протоколом огляду речей і документів від 12.09.2024;

?протоколом огляду речей і документів від 17.07.2024;

?протоколом огляду речей і документів від 15.08.2024;

?відповіддю на запит ГУ НП в Донецькій області №329 від 12.09.2024

?іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані докази, які самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час проведення досудового розслідування, відповідно до статті 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістку про її виклик в якості підозрюваної на 10:00 год. 07.10.2024, 08.10.2024 та 09.10.2024 до старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу ОСОБА_5 та прокурора Офісу Генерального прокурора для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 26.09.2024 №195 (стор.24).

Повістку про виклик аналогічного змісту та повідомлення про підозру ОСОБА_7 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 24.09.2024 за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході виконання доручення слідчого оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованих російською федерацією територіях та подальша її доля не відома.

На вказані виклики підозрювана не з`явилась, про причини неявки не повідомила, що свідчить про умисні дії ОСОБА_7 , спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на території окупованою державою, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - російською федерацією.

Ураховуючи, викладене 03.10.2024 підозрювану ОСОБА_7 оголошено в розшук, у зв`язку із чим Головним управлінням «Д» ДЗНД СБ України 12.10.2024 заведено оперативно-розшукову справу № 2239.

Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ст. 178 КПК України, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Так, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема:

- Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_7 вчинила особливо тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена у виді позбавлені волі від дванадцяти до пятнадцяти років позбавлення волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності остання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а у випадку доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваній, загрожує реальне позбавлення волі. Наразі підозрювана тривалий час переховується від органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

- Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_7 може у спосіб погроз чи вбивства впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення чи їх родичів.

- Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: орган досудового розслідування вважає, підозрюваний має можливість продовжувати вчиняти такі ж кримінальні правопорушення чи інші, оскільки він є членом правоохоронного блоку терористичної організації, самопроголошеної так званої «днр», які безпідставно продовжують військову агресію проти України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарань, інкримінованих підозрюваному, факт перешкоджання досудовому розслідуванню, вік та стан здоров`я підозрюваної та вважає наявними підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації її дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Макіївка, Донецької області, громадянці України, раніше не судимій, до 01.11.2014 перебувала на посаді начальника сектора кадрового забезпечення Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області, спеціальне звання підполковник міліції, особистий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Макіївка, Донецької області, громадянці України, раніше не судимій, до 01.11.2014 перебувала на посаді начальника сектора кадрового забезпечення Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області, спеціальне звання підполковник міліції, особистий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1