ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1136/24 Номер провадження 11-сс/814/476/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 31 травня 2024 року.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що уповноважена особа дізнавач ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області, діяв відповідно до вимог ст.214 КПК України та вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, наведеного ОСОБА_6 у згаданій вище заяві, натомість вимоги заявника про зобов`язання слідчого внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.197-1 КК України та зазначити осіб, причетних до злочину, не відносяться до компетенції слідчого судді, оскільки визначення попередньої кваліфікації є виключною компетенцією слідчого.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року та зобов`язати слідчого ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_7 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про самовільне зайняття земельних ділянок державної та приватної власності групою осіб на користь групи організацій згідно з поданою заявою про злочин. Свої вимоги мотивує тим, що: слідчий суддя здійснив неправильне тлумачення ст.214 КПК України та не врахував те, що слідчий у порушення положень законодавства України передав подану ним ( ОСОБА_6 ) заяву про вчинення кримінального правопорушення дізнавачу, не надав доказів унесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо самовільного зайняття групою осіб земельних ділянок державної власності, що призвело до заподіяння державі збитків у розмірі 2 000 000 гривень; оскаржувану ухвалу постановлено незаконним складом суду, так як він звернувся з обгрунтованою заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_1 , яка не заперечувала наявність обставин, що виключать її участь у цьому провадженні, та мала заявити самовідвід, але в задоволенні вказаної заяви про відвід було невмотивовано відмовлено.

Прокурор і заявник були належним чином повідомлені про місце, дату, час судового засідання апеляційної інстанції та заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Метою наведеної вище норми є забезпечення слідчим суддею початку досудового розслідування за кожною подією ймовірного вчинення кримінального правопорушення, про яку особа (потерпілий чи заявник) повідомила уповноваженого суб`єкта, але останній допустив бездіяльність щодо початку досудового розслідування за такими обставинами. Ця мета є досягнутою, зокрема, в разі постановлення за скаргою особи ухвали про зобов`язання уповноваженого суб`єкта внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою особи. Реалізація ж положень вказаної вище норми забезпечує досягнення завдань кримінального провадження.

Частиною 1 ст.214 КПК України унормовано, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом п.п.4, 5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться, зокрема, такі відомості: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 подав до ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області заяву від 31 травня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення за фактом самовільного захоплення земельних ділянок, які перебувають у його власності та користуванні, та інших земельних ділянок державної власності, що спричинило велику майнову шкоду (а.п.2-3).

Як убачається зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01 червня 2024 року дізнавачем ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_8 за вказаною вище заявою ОСОБА_6 і наведеною в ній інформацією було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.197-1 КК України та коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Цього ж дня ОСОБА_6 як заявнику було вручено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується власноруч здійсненим ОСОБА_6 і засвідченим ним підписом на тексті вказаного витягу (а.п.10).

Факт внесення дізнавачем відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за згаданою вище заявою ОСОБА_6 від 31 травня 2024 року не оспорюється і самим ОСОБА_6 у скарзі, поданій до слідчого судді, та апеляційній скарзі, а також підтверджено ним у судовому засіданні першої судової інстанції.

Таким чином, оскільки за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і дотримано завдань кримінального провадження, то відсутні підстави вважати про наявність бездіяльності, що полягає в невиконанні вимог ст.214 КПК України, та для зобов`язання уповноваженої особи повторно здійснити аналогічні дії по внесенню відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Доводи ж апелянта зводяться до необхідності повторного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за аналогічним фактом слідчим, а не дізнавачем, та оспорювання змісту зазначеного у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Однак такі доводи позбавлені підстав, оскільки дізнавач нарівні зі слідчим у силу ч.1 ст.214 КПК України є суб`єктом внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і внесення їх дізнавачем має аналогічні правові наслідки. До того ж, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносились за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а розслідування цієї категорії кримінальних правопорушень здійснюється дізнавачем.

Законодавством України не передбачено повторне (неодноразове) внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про одну й ту ж саму подію, яка може бути кваліфікована як кримінальне правопорушення, за аналогічною заявою про його вчинення.

Також, усупереч твердженням апелянта, із системного аналізу положень ст.ст.2, 36, 214 КПК України слідує, що до виключної компетенції слідчого, дізнавача, прокурора належить зазначення короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та визначення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення під час внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тому слідчий суддя/суд апеляційної інстанції за результатами розгляду провадження щодо оскарження бездіяльності, яка полягає у невиконанні вимог ст.214 КПК України, не має повноважень на зобов`язання органу досудового розслідування на внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань із конкретними попередньою правовою кваліфікацією та коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Водночас колегія суддів зауважує, що викладений у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, жодним чином не встановлює межі та обсяг досудового розслідування. Питання ж щодо встановлення нових обставин провадження, осіб, причетних до кримінального правопорушення, проведення слідчих, процесуальних дій і перевірки наведених у заяві відомостей має здійснюватись у ході досудового розслідування, з приводу чого ОСОБА_6 у залежності від набуття процесуального статусу має право заявляти відповідні клопотання/заяви.

При цьому, на доводи заявника суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом абз.4 ч.4 ст.218 КПК України у випадку якщо при здійсненні дізнання буде встановлено, що особа вчинила злочин, дізнавач за погодженням із прокурором надсилає матеріали кримінального провадження керівнику органу досудового розслідування з урахуванням підслідності.

Що стосується аргументів апелянта про постановлення ухвали слідчого судді незаконним складом суду, то вони теж є неспроможними.

У цьому провадженні заявлений ОСОБА_6 відвід слідчому судді Пирятинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , якою постановлено оскаржувану ухвалу, з посиланням на наявність у неї особистої неприязні до заявника, був розглянутий у передбаченому ст.81 КПК України порядку. За результатами розгляду інший слідчий суддя цього суду дійшов мотивованого висновку про відмову в задоволенні вказаного вище відводу, встановивши необґрунтованість доводів ОСОБА_6 , відсутність належних і підтверджених підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_1 , про що постановив відповідну ухвалу від 14 червня 2024 року (а.п.9).

Перевіркою матеріалів справи колегією суддів також не встановлено підтверджених обставин, передбачених ст.ст.75, 76 КПК України, які би свідчили про наявність сумнівів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_1 , та унеможливлювали її участь у цьому провадженні.

Окрім того, слідчий суддя ОСОБА_1 в зазначеному вище провадженні заяву про самовідвід не подавала та, як слідує зі змісту ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року, в письмовій заяві заперечила проти заявленого ОСОБА_6 відводу, вважаючи його необґрунтованим, що спростовує твердження апелянта про протилежне.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з доповненнями не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4