Номер провадження 1-кп/741/28/24
Єдиний унікальний номер 741/1434/23
ВИРОК

іменем України

25 листопада 2024 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, унесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 16 червня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, громадянина України, українця, із загальною середньою освітою, неодруженого, без зареєстрованого місця проживання, який не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 08 серпня 2023 року Носівським районним судом Чернігівської області за ст. 126-1 КК України до 2 місяців арешту,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2023 року в першій половині дня, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що належить його матері ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, що введений на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023 з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб, шляхом вільного доступу таємно викрав з приміщення гаража ворота, які складаються з двох ОСБ плит розміром 1155х1500 мм, оббитих зовні двома листами профнастилу оцинкованого розміром 1155х1500х0,5 мм, профільної труби розміром 20х10х1,5 мм загальною довжиною 14,10 м вартістю 1426,06 грн. та будівельний двоколісний візок моделі 2XL вартістю 3150,96 грн., котрі належать ОСОБА_6 , після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 4577,02 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, 13 серпня 2023 року в першій половині дня, більш точного часу в ході слідства не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності його матері ОСОБА_6 , та не маючи законного доступу до житлового будинку вказаного господарства, що також належить на праві власності ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, без дозволу власника шляхом зняття листа шиферу з даху будинку незаконно проник на горище будинку, а звідти усередину житлового будинку, де скоїв дрібне викрадення належного ОСОБА_6 майна, чим порушив право громадянина на недоторканість житла.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному проникненні до житла, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

За сукупністю скоєного ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, та у незаконному проникненні до житла, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому діяннях, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті в об`єднаному кримінальному провадженні, зокрема, щодо часу, місця, способу його вчинення, кількості та вартості викраденого майна, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч. 3 ст. 26, ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються процесуальних витрат та речових доказів.

Здійснюючи судовий розгляд кримінального провадження відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Також суд роз`яснив положення щодо змагальності та диспозитивності судового розгляду кримінального провадження, з`ясувавши розуміння їх змісту учасниками судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, визнав повністю та дав показання, що дійсно 14 червня 2023 року на подвір`ї господарства своєї матері ОСОБА_6 у АДРЕСА_2 , з якою на той час він не проживав, однак мав доступ до такого господарства, не маючи згоди матері, викрав шляхом відкручування з приміщення гаража металеві ворота, які поклав на виявлений у гаражі двоколісний візок. Разом з цим майном зник з місця крадіжки. Про запровадження в Україні військового стану знав. Щодо епізоду від 13 серпня 2023 року показав, що, переслідуючи корисливий мотив, він заліз на дах материного будинку, звідки зняв лист шиферу та проник у такий спосіб на горище, а потім і всередину самого будинку. Там він забрав деякі речі матері та зник з будинку через вікно кухні. Тоді з матір`ю він у будинку не проживав, був знятий з реєстрації в будинку, вільного доступу у будинок не мав. Обвинувачений розкаявся у вчиненому, запевняв суд, що подібного більше учиняти не буде, що зробив для себе відповідні висновки, стверджував, що на відшкодування заподіяної матері шкоди, на його прохання, ФОП ОСОБА_7 30 вересня 2024 року перераховано на картковий рахунок ОСОБА_6 6500 грн, на підтвердження чого просив суд долучити до матеріалів справи копію квитанції АТ «Універсал Банк».

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованого йому діяння є чіткими, послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на три роки, покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, вирішити питання щодо долі речових доказів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв у розкритті даного кримінального правопорушення, повністю відшкодував матері завдану матеріальну шкоду, про що свідчить надана до суду квитанція від 30 вересня 2024 року, а тому просив застосувати до нього статтю 75 КК України, призначивши покарання у виді п`яти років позбавлення волі та звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали, та вважали недоцільним їх дослідження в судовому засіданні. Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Отже, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд уважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та незаконне проникнення до житла.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2013 року № 7, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Так, суд ураховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Досліджені дані про особу ОСОБА_4 указують на те, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває і раніше не перебував, знятий з реєстрації за місцем проживання у АДРЕСА_2 , на підставі заяви власника будинку, 08 серпня 2023 року притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України та засуджений до покарання у виді 2-х місяців арешту.

За висновком Ніжинського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, викладеним у досудовій доповіді щодо ОСОБА_8 від 15 листопада 2024 року № 35/2/1271-23, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без його ізоляції від суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних стосунках.

Так, суд, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі, у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд ураховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, зробив для себе правильні висновки та запевнив суд, що подібного більше не вчинятиме. Суд також враховує позицію прокурора, який вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.

Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді й оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України .

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів пробації. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення в даному випадку судом іспитового строку терміном 2 (два) роки є виправданим з урахуванням особи обвинуваченого і достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1434 грн 00 коп підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а. с. 125).

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався. Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання ОСОБА_4 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн 02 коп.

Речові докази:

- візок та металеві ворота, - залишити в розпорядженні власника ОСОБА_6 ;

- кросівки чоловічі чорного кольору з червоною підошвою розміру 41 марки «Bonote» моделі «Calculated», які запаковано до сейф-пакету № 1704080, термос ємністю 1 л марки «Kamille Vizo», який запаковано до сейф-пакету № 7315127, повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_9