ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , подану на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2024 року про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , строком на 60 діб, тобто до 06 липня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0001814 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до обвинувального акту 20 вересня 2021 року приблизно о 15 годині 20 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи у гостях у раніше знайомого йому ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклої сварки, взяв в ліву руку кухонний ніж та підійшовши до потерпілого ОСОБА_9 наніс йому два удари ножем в область обличчя, після чого, переклавши ніж у праву руху, наніс ще три удари в область грудної клітини, в результаті чого настала смерть ОСОБА_9 ..

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Під час засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2024 року щодо обвинуваченого ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 06 липня 2024 року включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання найсуворішого виду запобіжного заходу на стадії досудового розслідування справи.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд вважав за необхідне не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього інший, більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає про незаконність ухвали суду першої інстанції з огляду на те, що вона не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України.

Крім того, ухвала суду першої інстанції, на переконання обвинуваченого ОСОБА_8 , жодним чином не вмотивована та не обґрунтована.

Ухвала суду першої інстанції не містить обставин, які б свідчили про наявність та доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також відомостей про неможливість застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою.

Під час апеляційного розгляду справи:

- захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , наполягав на їх задоволенні та просив про скасування ухвали суду першої інстанції;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, а також наявність, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПКУкраїни ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчинені умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із злочином проти життя та здоров`я особи, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_8 статті позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, а тому обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також свідчить те, що бойові дії на території України ще тривають, а обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , яке відносяться до категорії особливо тяжкого, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 .. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також особу останнього та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2024 рокує законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2024 року, про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , строком на 60 діб, тобто до 06 липня 2024 року включно- залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4