Номер провадження:1-кс/521/2894/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2024 року м.Одеса
Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування здійснює група прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.
ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він 17.09.2024 приблизно о 15.00 годин (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав з товаришем ОСОБА_7 спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт на побутовому ґрунті. Під час якого, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своєму товаришу ОСОБА_7 .
Так, ОСОБА_5 діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, переслідуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, розуміючи противоправний характер своїх дій і передбачаючи наслідки їх настання, наніс ОСОБА_7 численні удари кулаком правої руки та ногами в область голови та обличчя, спричинивши потерпілому небезпечні для життя тілесні ушкодження у вигляді синця на верхньому повіці лівого ока, синця в лобовій ділянці зліва з переходом у виличну ділянку, синця в ділянці лівої щоки з переходом у підборіддя справа, синця на передній боковій поверхні шиї з переходом в ділянку лівої ключиці. Безпосередньо смерть потерпілого ОСОБА_8 настала у результаті множинних травм голови, які спричинили черепно-мозкову травму та аспірацію крові.
Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
ОСОБА_5 19.09.2024 року було затримано в порядку ст.615 КПК України.
ОСОБА_5 19.09.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами у їх сукупності, а саме:
-протоколом огляду місця події від 17.09.2024;
-протоколом огляду трупа ОСОБА_8 від 17.09.2024;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.09.2024;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.09.2024;
-іншими матеріалами кримінального провадження.
Під час досудового розслідування були встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за яким останньому пред`явлено обґрунтовану підозру.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 , вчинив тяжкий злочин, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином встановлена наявність ризиків передбачених п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК.
Також, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, які згідно ст.12 КК України відносять до категорії тяжких злочинів (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років) та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, дає підстави вважати, що останній може переховуватися від суду. Перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, підозрюваний ОСОБА_5 матиме можливість перетнути державний кордон з іншою державою, оскільки наразі продовжує тривати воєнний стан, цілодобово триває збройна агресія з боку російської федерації, наявна велика кількість осіб, шо перетинають кордон, а в деяких місцевостях взагалі відсутні межі територіальної цілісності, ОСОБА_5 може спробувати уникнути кримінальної відповідальності та бути непоміченим при перетині державного кордону.
Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та/або суду не надходило звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.
Крім того, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем та проходить військову службу, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу військової частини, в яку не має вільного доступу з боку сторонніх осіб, які не є військовослужбовцями відповідного підрозділу, зокрема, цивільних громадян, особа, яка виявить бажання взяти підозрюваного ОСОБА_5 на поруки, фактично не зможе забезпечити його явку за першою вимогою до органу досудового розслідування, у зв`язку з тим, що буде позбавлена можливості потрапити всередину місця розташування підрозділу військової частини.
Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем, який дислокується у підрозділі військової істини за місцем проходження служби відповідно до наказу командира. З огляду на те, що наразі триває воєнний стан, дислокація військовослужбовців може постійно змінюватися. Крім того, у випадку загрози ракетного обстрілу або іншої небезпеки, підрозділ, в якому підозрюваний ОСОБА_5 проходить військову службу, передислокується в інше більш безпечне місце.
Враховуючи, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту застосовується із закріпленням місця перебування особи за певною адресою, застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 такий запобіжний захід не уявляється можливим у зв`язку з тим, що місце дислокації ОСОБА_5 може змінюватися згідно із наказом командира та з урахуванням безпечності обстановки за місцем дислокації місця проходження служби останнім.
Водночас неможливість застосування вказаного запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 обумовлена тим, що під час перебування ОСОБА_5 навіть під цілодобовим домашнім арештом, не виключає можливості здійснення впливу на свідків у кримінальному провадженні як безпосередньо, так і через інших осіб, схиляючи свідків до надання неправдивих показань під час їх допиту судом, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Також, у зв?язку з особливим характером військової служби, яка пов?язана із захистом країни, з метою правового захисту військовослужбовців, ст. 12 Закону України від 20.12.1991 N? 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України N? 2011-XII) передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув?язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Для узятих під варту військовослужбовців додатком 12 «Про гауптвахту» до Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та Порядком тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 N? 394 (далі - Порядок), визначено окремий порядок та умови їх тримання у спеціальному приміщенні - гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що є установою військового типу.
Утримання військовослужбовців, до яких застосовано попереднє ув?язнення на гауптвахті обумовлене необхідністю забезпечення умов утримання військовослужбовців, як то право носіння військової форми. дотримання розпорядку дня, військової дисципліни, роздільне утримання один від одного різної категорії військовослужбовців, належне забезпечення харчуванням відповідно до встановлених норм, тощо.
Крім того, із такими військовослужбовцями в обов?язковому порядку проводиться соціально-психологічна робота, спрямована на формування та збереження навичок військової служби, нейтралізацію негативного впливу умов ізоляції на особистість, профілактику та попередження їх агресивної поведінки щодо посадових осіб гауптвахти та варти, інших військовослужбовців, а також до себе, усвідомлення провини за вчинений злочин.
При цьому, Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, вказані умови не передбачені, натомість, вказаними правилами прямо заборонено носіння військовослужбовцями форменого одягу в слідчих ізоляторах, який є забороненим предметом.
Відповідно до ст.9 Закону України N?2011-XII продовольче забезпечення військовослужбовців, резервістів і військовозобов?язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 N? 336, значно менші норм харчування військовослужбовців, до яких застосовано попереднє ув?язнення на гауптвахті, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 N? 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту».
Таким чином, законодавством встановлено імперативні вимоги тримання військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, на гауптвахтах Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Статтею 2 Закону України N? 2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців у правах і свободах, визначених законодавством України.
Статтею 1 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, цього кодексу та інших законів України.
Тому, утримування військовослужбовців в слідчих ізоляторах призводить до порушення вимог вищезазначеного законодавства та недотримання їхніх прав і свобод, закріплених в Конституції України та законах України.
На підставі викладеного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити зазначенні у клопотанні дії, спрямованні на перешкоджання правосуддю та свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу
Прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити, просили розмір застави не визначати, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного. На цей час наявна можливість утримувати підозрюваного на гаупвахті.
Підозрюваний зазначив, що визнає свою вину у інкримінованому йому злочині, проти клопотання слідчого не заперечує.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати домашній арешт, зазначивши, що підозрюваний не чинив опір під час затримання, має місце проживання та хвору матір, ризики не доведені, вину визнає, раніше не судимий.
Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У матеріалах клопотання достатньо наявних даних, які указують на факти, що ОСОБА_5 міг вчинити вказане у клопотанні правопорушення і такі є переконливим для суду, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою. З наведених обставин, проводячи оцінку наданих суду матеріалів, доводів учасників процесу, слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.
При вирішенні питання про ризики, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_5 , раніше судимий, має постійне місце проживання, підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років, що вказує на наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув?язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України та гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Для узятих під варту військовослужбовців додатком 12 «Про гауптвахту» до Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та Порядком тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 N? 394 (далі - Порядок), визначено окремий порядок та умови їх тримання у спеціальному приміщенні - гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що є установою військового типу.
Відтак, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, вимог наведеного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з поміщенням його до гаупвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. Підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів слідчим суддею не встановлено.
Крім того, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 372 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів в межах строку досудового розслідування з поміщенням його до гаупвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України до 17 листопада 2024 року включно без визначення розміру застави.
Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання 19.09.2024 року до 17.11.2024 року включно.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1