Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/8305/24

Провадження № 11-сс/4815/192/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000049 від 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_6 та накладено арешт на:

-квитанції 3 штуки;

-тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_8 ;

-кофта чорного кольору з капюшоном;

-штани чорного кольору JORDAN.,

вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_8 з позбавленням ОСОБА_8 та будь-яких осіб, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчужити, розпоряджатися та користуватися ним.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом при розгляді клопотання про арешт майна не було підтверджено можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні та не вмотивовано розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Вважає, що слідчим суддею також не було доведено ймовірності приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майно, адже воно не є предметом вчинення злочину.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вказане в клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання не в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, не перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що групою слідчих слідчого управління ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України

Згідно клопотання, 17 травня 2024 в ході проведення обшуку м. Ужгород, площа Богдана Хмельницького, 2, кімната 533 готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якою користується ОСОБА_8 виявлено та вилучено: квитанції 3 штуки, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_8 , кофта чорного кольору з капюшоном, штани чорного кольору JORDAN.

Вказані матеріальні об`єкти вилучені в ході обшуку визнані речовими доказами у порядку ст.98 КПК України постановою від 18.05.2024 року і мають доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказами злочину щодо якого триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Так, стороною обвинувачення доведено, що тимчасово вилучене майно може мати значення речових доказів та потребує подальшого експертного дослідження з метою одержання інформації про фактичні обставини кримінального правопорушення, досудове розслідування якого здійснюється у даному кримінальному провадженні, а тому, з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів, є виправданим накладення арешту на це майно у виді тимчасово позбавлення користувача права на відчуження, розпорядження та користування ним.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. У випадку визнання судом його винним, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст.132,170,173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст.132,170,173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя при задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_8 не врахував положення п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, якими передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 вказав, що оскільки на даний час в країні діє режим воєнного стану, всі військовозобов`язані чоловіки повинні носити з собою документ, який посвідчує особу, зокрема приписне посвідчення, військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Тому накладення арешту на тимчасове посвідчення та неповернення його протягом майже двох місяців призводить до порушення прав та обов`язків особи.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, не врахував співрозмірність обмеження права власності на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, тому в цій частині апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000049 від 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України скасувати.

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Накласти арешт на:

-квитанції 3 штуки;

-кофта чорного кольору з капюшоном;

-штани чорного кольору JORDAN.,

вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_8 з позбавленням ОСОБА_8 та будь-яких осіб, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчужити, розпоряджатися та користуватися ним.

В задоволенні решти клопотання слідчого відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3