Справа № 553/2222/23
Провадження № 1-в/553/406/2024
У Х В А Л А

Іменем України

23.10.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

провідного інспектора Подільського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання провідного інспектора Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, відносно засудженого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта неповна середня, інвалідності не має, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстроване місце проживання відсутнє, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.02.2011 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 27.06.2012 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду від 01.02.2011, призначено остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі (звільнений 20.01.2014 за відбуттям строку покарання);

- 22.10.2014 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2, ст. 15, ст. 70 КК України до арешту строком на 6 місяців (звільнений 19.02.2015 за відбуттям строку покарання);

- 20.05.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік (06.07.2016 знятий з обліку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2016);

- 28.03.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст. 186 КК України, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі (звільнений 14.11.2018 за відбуттям строку покарання),

засуджений 23 листопада 2023 року Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України,

в с т а н о в и в:

18.09.2024 провідний інспектор Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, відносно засудженого, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування подання зазначено, шо ОСОБА_5 перебуває на обліку в Подільському районному відділі з 09.01.2024 року. Відповідно до вироку суду, 02.07.2023 року засуджений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану. Вартість викраденого майна згідно вироку суду становить 2366 грн 00 коп.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Так, підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Податкова соціальна пільга дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а прожитковий мінімум встановлюється законом станом на 01 січня поточного року. Таким чином, зазначеним Законом крадіжки на суму, що не перевищують на момент вчинення правопорушення у 2024 році - 3028 грн, у 2023 -2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році 2102 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Просить привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 року.

Представник Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала подання та просила задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явився, повідомлений про судове засідання належним чином.

Прокурор Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання з наведених в ньому підстав, зазначив, що потрібно привести вирок суду у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, оголосив свою позицію, яка викладена у письмовій заяві, що долучена до матеріалів справи. …

Суд, вислухавши представника Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській та прокурора, перевіривши доводи подання, надані матеріали особової справи засудженого, приходить до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволення.

У відповідності до частини 4 статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України ), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 набрав законної сили 26.12.2023.

ОСОБА_5 перебуває на обліку в Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області з 09.01.2024.

Частина 1 ст. 2 Кримінального кодексу України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2023 на рівні 2684 гривня. Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01.01.2023, становить 1 342,50 грн (2684,00 грн *50% = 1 342,00 грн.).

Так, з 09 серпня 2024 року сума викраденого майна, яка не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою, та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 ОСОБА_5 вчинив крадіжку 02.07.2023, розмір викраденого майна становить 2366,00 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Верховний суду постанові від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказав, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, ст. ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024, керуючись ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Подання провідного інспектора Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, відносно засудженого ОСОБА_5 - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,з покладенням обов`язків відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Копію ухвали направити для виконання до Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 25.10.2024.

Головуючий: суддя ОСОБА_1