Справа № 462/5445/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

сторона, яка звернулася з поданням провідний інспектор Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 ,

сторона обвинувачення прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 ,

засуджена особа, сторона, відносно якої розглядається подання ОСОБА_5 не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Самбірського району Львівської області подання провідного інспектора Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення засудженого ОСОБА_5 за ч.4 ст.184 КК України у відповідність із Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», -

В С Т А Н О В И В:

25.09.2024 року т.в.о. начальника Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 звернулася до Турківського районного суду Львівської області з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом покарання.

Згідно вимог ст.ст.127,129 Конституції України правосуддя здійснюють професійні судді і судочинство провадиться суддею одноособово.

Згідно ч.1 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється професійним суддею одноособово. Суддя для розгляду кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

У відповідності до вимог ч.3 ст.35 КПК України, згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.09.2024 року визначено суддю для розгляду кримінального провадження, справу було передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення клопотання з врахуванням наступних підстав та положень закону.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2023 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України та обрано йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 1 /одного/ року іспитового строку. Відповідно до ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язано ОСОБА_5 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

З подання т.в.о. начальника Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом покарання вбачається, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна». Законом України №3886-IX було внесено зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого крадіжка, предметом якої було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір якого визначений відповідно до підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV, пункту п`ятого підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, перестала бути кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена статтею 185 КК України. Частиною другою статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Просила звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку із прийняттям Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвалою суду від 27.09.2024 року призначено до судового розгляду подання про звільнення засудженого від призначеного судом покарання.

Вимогами ч.5 ст.539 КПК України передбачено, що у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого, інші особи у разі необхідності.

В судовому засіданні прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 зазначив, що подання є підставним і таким, що підлягає до задоволення, оскільки при проведених перевірках прокуратурою не було виявлено допущених порушень діючого законодавства.

В судовому засіданні провідний інспектор Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 подання підтримала, просила задовольнити, з підстав, про які зазначила в поданні.

Відповідно до листа Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» від 01.11.2024 року №7209 ОСОБА_5 тримається в установі з 11.06.2024 року. Засуджений в судове засідання не прибув, будучи належним чином, в передбачений і дозволений законом порядок повідомленим про дату, час та місце слухання справи, через адміністрацію установи.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши провідного інспектора сектору пробації, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи подання, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів особової справи №01/2024 Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області щодо ОСОБА_5 , яка скерована на 50 аркушах вбачається, що така особа перебувала на обліку в органі пробації.

В матеріалах особової справи № 01/2023 щодо ОСОБА_5 наявне розпорядження Залізничного районного суду м. Львова від 10.01.2024 року про виконання вироку, що набрав законної сили, з якого вбачається, що вирок набрав законної сили 04.12.2023 року, а також належним чином завірена копія вироку Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2023 року.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.164 КВК України - уповноважений орган з питань пробації веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; уживає заходів щодо припинення порушень вимог судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місце знаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені Кодексом та Законом України "Про пробацію". Звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації, про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу. У разі якщо засуджений з незалежних від нього обставин не може виконати обов`язок (обов`язки), покладені на нього судом, уповноважений орган з питань пробації, направляє до суду обґрунтоване подання про зміну таких обов`язків.

Чинним законодавством покладено обов`язок на орган пробації запобігати засудженими особами скоєнню нових злочинів, виправлення таких осіб та ресоціалізації таких осіб.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Як слідує з вироку Залізничного районного суду м Львова від 01.11.2023 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні 01.05.2023 року крадіжки, серед іншого (що не становило вартості для потерпілого), грошових коштів на суму 2000 грн.

На час вчинення ОСОБА_5 у 2023 році інкримінованого йому діяння, крадіжка кваліфікувалася як злочин у випадку, якщо вартість викраденого перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що встановлювався на рівні податкової соціальної пільги, яка дорівнювала 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої на 01 січня 2023 року, тобто становила 268 грн 40 коп (2684 грн ? 50%) ? 0,2).

Якщо ж вартість викраденого становила 0,2 прожиткових мінімуми, або менше, то таке діяння кваліфікувалося, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З урахуванням вищевказаних норм Закону, встановлено, що ОСОБА_5 01.05.2023 року вчинив крадіжку, серед іншого (що не становило вартості для потерпілого), грошових коштів на суму 2000 грн, яка на той час перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, однак не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що для кваліфікації кримінальних правопорушень становило 2684 грн.

За змістом ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України №3886-IX було внесено зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого крадіжка, предметом якої було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір якого визначений відповідно до підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV, пункту п`ятого підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, перестала бути кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена статтею 185 КК України.

Згідно з положеннями ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Суд звертає увагу, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені цим Законом у ст.51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України.

Частиною другою статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відтак, оскільки після внесення змін законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення діяння, вчинене ОСОБА_5 , перестало бути кримінально караним, останній підлягає звільненню від покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України як особа, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, п.4-1 ч.1 ст.284, 285-288, 370, 371, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання провідного інспектора Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку із прийняттям Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного 01.11.2023 року вироком Залізничного районного суду м Львова покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, караність якого законом усунена у зв`язку із прийняттям Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від кримінальної відповідальності на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Турківський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію даної ухвали негайно після проголошення вручити сторонам по справі та прокурору скерувати на електронну адресу Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області.

Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 11.11.2024 року.

Суддя ОСОБА_1