Провадження № 1-кп/344/1291/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого, раніше судимого:

- 25.04.2024 року Красногвардійським районним судом м.Дніпро за ч.1 ст.111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч.7 ст.111-1, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 вчинив:

державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України;

добровільну участь громадянина України в незаконниху збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території та наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України;

участь у терористичній організації;

участь у діяльності не передбаченого законом України збройного формування.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно статті 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі АРК), області, зокрема, Донецька та Луганська області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації (далі рф) та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації (далі зс рф), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євтоінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і зс рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України в АДРЕСА_2 .

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та зс рф вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м.Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, зокрема громадян України та російської федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації (далі гш зс рф) на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади й службових осіб зс рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей рф, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м.Севастополя й південно-східних регіонів України із застосуванням політичних, депломатичних, економічних, інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У березні-квітні 2014 року в м.Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 07.04.2014 року оголошено Декларацію про суверенітет Донецької народної республіки та 11.05.2014 року проведено незаконний референдум з питання Про підтримку акта про проголошення державної самостійності Донецької народної республіки, за результатами якого проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення Донецька народна республіка (далі - днр), одним із завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб, що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, діяльність якої поширена на території Донецької області.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації ДНР або за їх участі, знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання ДНР терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за №129-VІІІ, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 р. за №106-VІІІ, Постанові ВРУ Про Заяву Верховної Ради України Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму від 22.07.2014 р. за №1597-VІІ, Постанові ВРУ Про заяву Верховної Ради України Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків від 21.04.2015 р. за №337-VІІІ, Постанові ВРУ Про Заяву Верховної Ради України Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України від 22.07.2014 р. за №1596-VІІ, Постанові ВРУ Про Заяву Верховної Ради України Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій ДНР та ЛНР, які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян від 04.02.2015 за №145-VІІІ.

Указані терористичні організації є стійкими, мають чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної днр представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (органи державної влади днр) та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Указана терористична організація днр має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур днр, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.

Враховуючи викладене, так звана Донецька народна республіка є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якої здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до п.16 ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом є терористичною організацією.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Положеннями статті 25 Закону України Про боротьбу з тероризмом встановлено, що керівники та посадові особи підприємств, установ та організацій, а також громадяни, які сприяли терористичній діяльності, несуть відповідальність згідно з законом.

З метою виконання функцій підрозділу силового блоку днр, в порушення Конституції України, з квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, які здійснювали захоплення адміністративних будівель органів державної влади України, правоохоронних органів України на території Донецької області і ключових об`єктів інфраструктури, після незаконного заволодіння зброєю та бойовими припасами чинили збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини. Із зазначених будівель утворено ряд підрозділів, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації днр, зокрема 12.11.2014 року її самопроголошеним головою видано указ, відповідно до якого, для захисту інтересів днр та її громадян, створено воєнну структуру народна міліція днр (далі - нм днр), яка дислокується в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та має загальну координацію та кураторів з російської федерації.

Так, 07.04.2014 року за подання керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної організації.

В подальшому, 13.04.2014 року через посилення сепаратистських виступів та захаплення державних установ на сході України виконувач обов`язків Президента України Указом від 14.04.2014 №405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до статті 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом, антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Так, 18.01.2018 Верховною радою України прийнято Закон України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, яким визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів Збройних Сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. Вказана збройна агресія та здійснення тимчасової окупації частини території України здійснюється за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Отже, Верховною радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано відненнян ДНР до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують її функціонування, як учасників вказаної терористичної організації.

Так, відповідно до Закону України Про боротьбу з тероризмом терористична діяльність діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної та юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.

Враховуючи вищевикладене, вказана організація ДНР підпадає під зазначені ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій щодо його досягнення.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 28 КК України та ст.1 ЗУ Про боротьбу з тероризмом терористична організація за своєю правовою природою є одним із різновидів стійких злочинних об`єднань. Установлення наявності чи відсутності у певної групи чи організації ознак такого об`єднання та визначення його виду належить до повноважень суду при ухваленні вироку про притягнення до кримінальної відповідальності фізичних осіб за участь у злочинному об`єднанні, оскільки такі ознаки є обов`язковими елементами складу відповідних злочинів.

З листопада 2021 року представники влади та зс рф, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань рф до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями Союзна рішучість-2022, які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку рф, республіки білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових рф, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, представниками влади та зс рф розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян рф та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також скоєння провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділам ЗС України по території рф та тимчасово окупованих територій України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом рф т.зв. донецької народної республіки і луганської народної республіки незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів 15 лютого 2022 року державна дума російської федерації звернулася до президента російської федерації з проханням визнати незалежність самопроголошених донецької та луганської народних республік.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням визнати незалежність т.зв. донецької та луганської народних республік.

В цей же день президент російської федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності т.зв. донецької та луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва рф, які входять до складу ради безпеки рф, публічно підтримали звернення державної думи рф та заявили про необхідність визнання президентом рф незалежності т.зв. донецької народної республіки та луганської народної республіки.

Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності т.зв. донецької народної республіки та луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації рф.

В цей же день президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності діям щодо нападу на Україну, направив до ради федерації рф звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії українського режиму щодо населення т.зв. донецької та луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 05:00 год., президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

Цього ж дня збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах і складах Збройних Сил України, а також підрозділами зс та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 05:00 год. 24 лютого 2022 року та щонайменше до сьогоднішнього дня (включно) підрозділи зс та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

24.02.2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, ЗУ Про правовий режим воєнного стану введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє строком до 09 листопада 2024 року.

У відповідності до ст. 1 ЗУ Про оборону України від 06.12.1991 року №1932-ХІІ (далі Закон Про оборону України) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 9 ст. 1 ЗУ Про національну безпеку від 21.06.2018 №2469-VІІІ (далі Закон Про національну безпеку) визначено, що національна безпека України це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних потенційних загроз.

У відповідності до п.2 ст. 1 ЗУ Про національну безпеку, воєнна безпека це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, непорушенні принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, невідпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науковотехнологічній); у невитоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері).

Державна безпека - це відсутність загрози, стан захищеності життєво важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.

Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.

Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.

Територіальна недоторканність - це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.

Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.

Державна зрада може виявитися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. В конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України - полягає в будь-якій допомозі у проведенні діяльності, направленої на завдання будь якої шкоди інтересам України.

При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави чи з власної ініціативи. Цією формою охоплюються і випадки, коли особа, за завданням іноземних держав або їх представників, організовує (або вчинює) на шкоду інтересам України будь який інший злочин проти основ національної безпеки України (наприклад, диверсію, посягання на життя державного чи громадського діяча).

Термін підривна діяльність вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року №36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX) та інших.

Верховний Суд у справі №759/5737/17 від 21.12.2022 вказав, що у контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Підривною визнається будь яка діяльність, що пов`язана зі спробою зміни вищих органів державної влади нелегітимним шляхом; із втручанням у міжнародну чи внутрішню політику; зі спробою зміни території чи зниженням обороноздатності України; з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності від інших держав тощо.

Підривною діяльністю є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Це передбачає сприяння їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. При цьому підривною слід визнавати будь яку діяльність, пов`язану зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом, з втручанням у міжнародну або внутрішню політику України, зі спробою змінити її територію або знизити обороноздатність, з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.

До підривної діяльності, зокрема, належать:

- насильницька зміна чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади;

- розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, фінансування незаконних збройних формувань на території України, організація інформаційної експансії з боку інших держав;

- організація не передбачених Конституцією України референдумів з територіальних питань.

Надання допомоги як складова способу вчинення державної зради полягає в активних діях громадянина України, який сприяє іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України шляхом надання порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод.

Державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Поняття збройний конфлікт має самостійне правове значення для кваліфікації, якщо такий конфлікт відбувається поза межами воєнного стану - у разі фактичного початку воєнних дій, але ще до оголошення воєнного стану, або взагалі у мирний час. Збройним конфліктом визнається украй гостра форма вирішення суперечностей між державами, що характеризується двостороннім застосуванням воєнної сили.

Також в ході досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 року військовослужбовці збройних сил чи інших військових формувань російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій і цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське й оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1 ЗУ Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022), тимчасово окупована територія російською федерацією території України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією території України, визначених ч.1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ і міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, в тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією відповідно до п.7 ч.1 ст. 1-1 Закону №1207-VІІ, є частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили і здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації.

Після окупації частини території Донецької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території селища шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління в усіх сферах життєдіяльності громади селища, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення.

Разом з цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, представниками збройних формувань російської федерації всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України Про місцеві державні адміністрації, Про місцеве самоврядування в Україні та іншими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території міста та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.

Так, положеннями п.6 ч.1 ст. 1-1 Закону №1207-VІІ визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених оргнанів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Російська окупаційна влада це система органів, утворених російською федерацією або за сприянням російської федерації на території АР Крим, міста Севастополя, на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей, а також незаконні організації на зазначених територіях, представники цих органів та незаконних організацій.

Колабораціонізм це співпраця громадянина України з російською окупаційною владою та створеними чи підтримуваними російською федерацією незаконними збройними формуваннями в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей.

Встановлено, що на основі підрозділів нм днр в 2022 році створено нзф т.зв. 1-й Донецький армійський корпус (в/ч НОМЕР_1 ) терористичної організації т.зв. донецької народної республіки, який фактично підпорядковувався південному військовому округу зс рф.

21 лютого 2022 року громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, підтримуючи збройну агресію рф проти України, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації т.зв. днр є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, з метою вчинення дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, з метою безпосередньої участі в протиправній діяльності щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема шляхом застосування зброї проти Збройних Сил України, за власною ініціативою добровільно, усвідомлюючи, що він вчиняє державну зраду, вступив на військову службу до незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. 123 стрілецький полк народної міліції днр (в/ч НОМЕР_2 ).

При цьому, ОСОБА_7 присвоєно військове звання рядовий надано позивний ОСОБА_8 та призначено на посаду кулеметника нзф т.зв. 123 стрілецького у народної міліції днр (в/ч НОМЕР_2 ), перебуваючи на якій, ОСОБА_7 сприяв проведенню рф та її представниками підривної діяльності проти України, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, надавав незаконно створеним на окупованій території військовим формуванням допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітеру та територіальної цілісності України.

Зокрема, громадянин України ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, у складі т.зв. 123 стрілецького полку народної міліції днр (в/ч НОМЕР_2 ) в період з грудня 2022 року по 07.10.2023, перебуваючи на ТОТ Донецької та Запорізької області, з метою виконання загального плану захоплення території України у складі збройних сил рф, із закріпленою зброєю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил рф та нм днр, виконував обов`язки кулеметника в різних видах бою та формах його забезпечення, здійснював інженерно-фортифікаційне обладнання позицій та приймав участь у бойових діях проти підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Вступивши до вищевказаного підрозділу терористичної організації т.зв. днр, ОСОБА_7 здійснював охорону місць дислокації, особового складу, боєкомплекту та бойової техніки на території Донецької області, а також займався обладнанням позицій на різних ділянках фронту розміщених на ТОТ Запорізької області.

Починаючи з 20.01.2023 до 30.04.2024 ОСОБА_7 у складі нзф т.зв. НОМЕР_3 окремого стрілецького полку ЗС РФ (в/ч НОМЕР_4 ) здійснював укріплення бліндажів та окопів на бойових позиціях поблизу АДРЕСА_3 .

З 01.05.2023 по 07.10.2023 ОСОБА_7 , знаходячись поблизу тимчасово окупованого АДРЕСА_4 , проходячи службу у складі збройного формування НОМЕР_3 окремий стрілецький полк ЗС РФ (в/ч НОМЕР_4 ) здійснював виходи на бойові позиції, де приймав безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів ЗС України та інших військових формувань України.

При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що терористична організація ДНР, в діяльності якої він приймає участь, діє на території України незаконно та що її часники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної матеріальної шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокацій воєнного конфлікту, міжнародного ускладення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяними у відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

07.10.2023 року у ході виконання бойового завдання в районі с.Новоандріївка Волноваського району Донецької області ОСОБА_7 було взято в полон військовослужбовцями ЗС України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив обставини вчинених кримінальних правопорушень відповідно до викладеного в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив незаконність своїх дій, активно сприяв досудовому розслідуванню, просив призначити найм`якше покарання.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року) як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України; за ч.7 ст.111-1 КК України як добровільна участь громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; за ч.1 ст. 158-3 КК України, як участь у терористичній організації; за ч.2 ст. 260 КК України, як участь у діяльності не передбаченого законом України збройного формування.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким та особливо тяжкими злочинами, дані про особу винного, у тому числі його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію обвинуваченого, який раніше судимий, а саме: 25.04.2024 року Красногвардійським районним судом м.Дніпро за ч.1 ст.111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає: вчинення злочину в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до санкцій ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч.7 ст. 111-1, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України, позицію захисника та обвинуваченого, які просили призначити більш м`яке покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, у межах санкцій ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч.7 ст. 111-1, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України, визначивши остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення передбачні ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч.7 ст. 111-1, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України до постановлення вироку Красногвардійським районним судом м.Дніпро за ч.1 ст.111 КК України, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, то покарання йому слід призначити за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України, зарахувавши у строк призначеного покарання частково відбуте ним покарання за попереднім вироком до вступу цього вироку в законну силу.

Виходячи з вимог ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відсутні.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

На підставі викладеного, керуючись ч.15 ст. 615, ст.ст. 370, 373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року), ч.7 ст. 111-1, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України, та призначити покарання:

за ч.2 ст.111 КК України (в редакції Закону №2113-ІХ від 03.03.2022 року) 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна;

за ч.7 ст. 111-1 КК України 13 (тринадцять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією усього майна;

- ч.1 ст. 258-3 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.2 ст. 260 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпр від 25.04.2024 року, більш суворим покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку Красногвардійського районного суду м.Дніпро від 25.04.2024 року до виконання.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпро від 25.04.2024 року до вступу цього вироку в законну силу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий суддя Іннеса БОЛЮК

Судді

ОСОБА_9