У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного за ч. 4 ст. 189 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2024 року підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 грудня 2024 року включно.

Відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки "Опель" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва НОМЕР_2 .

Накладено арешт на вилучені в ході проведення автомобіля марки "Опель" номерний знак НОМЕР_3 грошові кошти купюрами по 100 доларів США.

Накладено арешт на вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2126 доларів США та 5 грн. та мобільний телефон марки "Айфон" 14, мобільний телефон марки "Айфон" 8.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнення до неї.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або у разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановити підозрюваному розмір застави, передбачений ст. 182 КПК України.

Просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки марки "Опель" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва НОМЕР_2 .

Також просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти в сумі 2100 доларів США (номіналом по 100 доларів 21 купюра), 26 доларів США (номіналом 1, 5, 10.20), 5 грн та 100 грн.

В іншій частині про накладення арешту на грошові кошти купюрами по 100 доларів США з номерами: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , LD15409799 захисник не оспорює.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Захисник вважає, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 .

Апелянт вважає, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені.

Зазначила, що слідчий судді не прийняв до уваги зауваження захисника, що порушені строку для розгляду клопотань про накладення арешту від 06.09.2024, які розглядали 31.10.2024, аж через місяць після надходження.

Апелянт заперечує проти накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_9 , що були вилучені під час особистого обшуку у ОСОБА_10 у розмірі 2126 доларів США та 5 грн, а також проти накладення арешту на мобільні телефони, один з яких належить ОСОБА_11 ; марки «Айфон» 14 оглянутий; аудіо запис збережено на диск, а телефон марки «Айфон» 8, що належить дочці підозрюваного, який не має ніякого доказового значення.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Відділом розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000699 від 05.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

06.09.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.09.2024 щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до на 60 днів, а саме до 03.11.2024 включно.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що для завершення досудового розслідування необхідно провести значний обсяг слідчих дій, спрямованих на отримання отриманих доказів у ньому.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, поєднаного із погрозами насильства до потерпілого та санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя дійшов висновку, що не зменшилися ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя застосував запобіжний захід щодо ОСОБА_8 без визначення розміру застави.

На переконання слідчого судді, продовження строку тримання підозрюваного під вартою відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам доведеним під час розгляду клопотання.

Щодо клопотань про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Оскільки (згідно підозри), до та безпосередньо в ході вчинення протиправної діяльності ОСОБА_8 вів відповідну переписку з потерпілим ОСОБА_12 , яка залишилась у вилучених мобільних телефонах підозрюваного (про що власне вказує і сторона захисту), наразі вміст телефонів лише оглядається слідчим, то вказані телефони зберегли сліди злочину, мають доказове значення для розслідування кримінального провадження, отже зазначене майно відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України та відповідно до ст. 170 КПК України підлягає арешту.

Наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучені в автомобілі "Opel Astra" д.н. НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 500 доларів США є предметом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 . Отже, ці кошти відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України та відповідно до ст.170 КПК України підлягають арешту.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.189 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, за такого накладення арешту на майно, належне останньому, у вигляді грошових коштів загальною сумою 2126 доларів США й 5 грн, необхідно з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.

Зважаючи на те, що органом досудового розслідування вже проведено санкціонований обшук автомобіля "Opel Astra" д.н. НОМЕР_1 та наразі необхідність у застосуванні щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження відпала, таким чином у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію від нього слід відмовити.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Прокурори заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, адже клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 обґрунтовано належним чином. Висновки слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою підозрюваному є правильними.

Питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшло своє підтвердження під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується долученими до клопотання матеріалами. У матеріалах провадження відсутні дані, які б спростовували обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, то слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які встановлені слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та наголошує, що існування ризиків підтверджуються тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання на тривалий строк. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчий суддя при прийнятті рішення врахував, що станом на дату розгляду клопотання, не проведено усі необхідні та можливі слідчі дії з метою отримання доказів.

Тому, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За такого, строк тримання підозрюваного під вартою слід продовжити. Саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам, доведеним під час розгляду клопотання.

На переконання колегії суддів, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшились та продовжують існувати.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя не визначив розмір застави. Всупереч доводам апелянта, колегія суддів наголошує, що прийняте рішення відповідає вимогам п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно яким слідчий суддя мав право не визначити заставу у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Щодо вимог апелянта про скасування арешту майна на грошові кошти в розмірі 2126 доларів США та 5 грн, а також на мобільні телефони, колегія суддів становила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Ці вимоги закону враховані при прийнятті слідчим суддею рішення.

Всупереч доводам апелянта, у клопотаннях слідчого міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту тимчасово вилученого майна.

Є достатні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України.

Наразі вміст телефонів лише оглядається слідчим, таким чином вказані телефони зберегли сліди злочину, мають доказове значення для розслідування кримінального провадження, отже зазначене майно відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України та відповідно до ст. 170 КПК України підлягає арешту.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, за такого накладення арешту на майно у вигляді грошових коштів загальною сумою 2126 доларів США й 5 грн, необхідно з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.

Метою арешту вказаного в клопотанні слідчого майна є забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. Накладення арешту сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування. Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності колегія суддів не вбачає.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на майно. За такого, висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно є вмотивованими.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя розглянув клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, а також клопотання про арешт майна, в одному провадженні.

Зазначене не є підставою вважати незаконним оскаржуване рішення, з наведених апелянтом мотивів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про недопустимість розгляду клопотань одночасно, оскільки зазначені клопотання хоча і подані в одному кримінальному провадженні, однак вирішення кожного з клопотань потребує окремого розгляду, з урахуванням особливостей розгляду кожного клопотання.

З огляду на наведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3