Номер провадження: 11-кп/813/204/24
Справа № 947/202/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 10.01.2022 у к/п № 0001636 від 07.12.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кахул, респ. Молдова, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю вироків та до призначеного покарання по даному вироку повністю приєднано не відбуту частину покарання призначеного Ізмаїльським міськрайсудом Одеської обл. від 10.03.2020, яким ОСОБА_7 засуджений до 4 років позбавлення волі, з застосуванням п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та штрафу у сумі 850 грн.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. в дохід держави визначено виконувати самостійно.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 06.12.2021 у ОСОБА_7 , який разом з особою матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, проходячи біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 виник умисел направлений на незаконне проникнення на територію вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 06.12.2021 близько 16 год. 20 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження усвідомлюючи, що проникнення до володіння без згоди власника є незаконним, маючи намір на порушення конституційного права громадян на недоторканність житла, закріпленого в ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, перелізли через паркан домоволодіння належного на праві власності ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де незаконно знаходились до їх виявлення володільцем будинку та прибуття працівників поліції.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 вказує на те, що судом 1-ої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність з огляду на такі обставини:

- ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок до закінчення іспитового строку за попереднім вироком, тому суд 1-ої інстанції вірно застосував положення ст. 71 КК України та приєднав до призначеного покарання у виді штрафу невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 10.03.2020. Водночас, законних підстав для повторного застосування положень ст. 75 КК України у суду не було, оскільки обвинувачений вчинив новий кримінальний проступок до відбуття покарання за попереднім вироком. При застосуванні ст. 71 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі та штрафу рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування лише частини покарання у виді позбавлення волі є неприпустимим, а можливість звільнення від відбування покарання у виді штрафу ст. 75 КК України не передбачено. У таких випадках, якщо за один із злочинів засудженому призначено основне покарання у виді штрафу, яке не підлягає складанню з іншими видами покарань та виконується самостійно, то звільнення від відбування іншого покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке входить у сукупність вироків разом із штрафом є неприпустимим.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_9 просить вирок Київського райсуду м. Одесивід 10.01.2022 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднатиневідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 10.03.2020, визначивши остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість обвинувачений та його захисник заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, ретельно дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вказаного вироку свідчить про те, що він зазначеним вимогам кримінального процесуального законодавства не відповідає з огляду на такі обставини.

Як вбачається матеріалів кримінального провадження, учасники кримінального провадження надали згоду на розгляд обвинувального акту за їх відсутності, обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у зв`язку з чим судовим розгляд був проведений у спрощеному порядку, який перебачений ст. 382 КПК України.

Розгляд даної категорії справ у суді 1-ої інстанції здійснюється в порядку ст.ст. 381-382 КПК України. При цьому, суд має право призначити розгляд обвинувального акту у судовому засіданні та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне або суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений беззаперечно визнає свою вину, не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Водночас, у судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що відповідно до епікризу, який був виданий головним лікарем КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_11 від 06.07.2023 ОСОБА_7 перебував на лікуванні у 2019 році та має діагноз шизофренія, параноїдна форма.

Більш того, згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 719773 від 24.12.2019 ОСОБА_7 визнаний інвалідом 2-ої групи безстроково.

Приписами ч. 3 ст. 351 КК України визначено, що спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до п.п. 4, 8, 9 ч. 1 ст. 368 КК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого ч. 2 ст. 94 КК України.

В той же час, відповідно до мотивувальної частини вироку ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває (т.1, а.п. 28).

Разом з тим, апеляційний суд у контексті зазначених вище обставин враховує, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей відносно перебування обвинуваченого на обліку у лікарів психіатра або нарколога, а також висновка експерта щодо визначення психічного стану ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, що прямо передбачено ч. 2 ст. 242 КПК України.

Відтак, на переконання апеляційного суду, зазначена обставина мала суттєве значення при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та потягла за собою істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування оскаржуваного вироку.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді 1-ої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує положення ч. 1 ст. 9 КПК, відповідно до яких під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в загальному порядку, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом 1-ої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду 1-ої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі апеляційного суду обставини недотримання вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в іншому складі суду.

Окрім того, з огляду на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 був оголошений у розшук, з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Київського райсуду м. Одеси від 10.01.2022 у к/п №0001636 від 07.12.2021 яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України скасувати

Призначити новий розгляд к/п №0001636 від 07.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України в суді 1-ої інстанції в іншому складі суду.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4