КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/5221/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні № 0000009 - прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя, АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, з доповненнями, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, який переховується від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, з доповненнями, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у не передбачений ст. 135 КПК України спосіб, а відтак він не набув статусу підозрюваного.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 у кримінальному провадженні набув статусу підозрюваної особи відповідно до вимог ст. ст. 276-279 КПК України, зокрема, складене 09.01.2019 письмове повідомлення про підозру, враховуючи неможливість його вручення особисто підозрюваному, оскільки ОСОБА_7 перебуває на території Автономної Республіки Крим, яка тимчасово окупована рф, опубліковано на офіційному веб-сайті ГУНП в АР Крим та м. Севастополі.

Відтак, органом досудового розслідування вжито всі можливі та достатні заходи для повідомлення особи про підозру.

При цьому, апелянт зазначає, що відповідно до рапорту працівника ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі підозрюваний ОСОБА_7 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями Донецької, Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим не перетинав, що є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_7 переховується на території АР Крим, яка окупована державою-агресором - рф.

31.01.2019 постановою слідчого СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинено та оголошено підозрюваного ОСОБА_7 у розшук. При цьому, апелянт зазначає, що чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа оголошена в розшук, проте регламентує, що про оголошення розшуку має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України).

Також апелянт вказує на те, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалось рф та може у подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України.

На переконання апелянта, органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, доведено у сукупності факт набуття ОСОБА_7 , у встановленому порядку, статусу підозрюваної особи у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, оголошення його у розшук відповідно до вимог закону, а також наявність у зазначеному провадженні ризиків, внаслідок чого існують всі законодавчі підстави для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності, у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, якого буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним ризикам.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, з доповненнями в повному обсязі та просив задовольнити її, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Як убачається з матеріалів судового провадження, що СУ ГУ НП в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000009 від 31.01.2019, які виділені з матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 на початку березня 2014 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, добровільно вступив до непередбаченого конституцією та законами України збройного формування «Самооборона Криму» на посаду «бійця» разом із іншими невстановленими особами НЗФ, маючи на озброєнні придатну для використання вогнепальну зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, проходив службу на блокпосту, розташованому при в`їзді до м. Сімферополя на автодорозі «Армянськ-Сімферополь» АР Крим.

У зазначений період ОСОБА_7 спільно з іншими особами зі складу « Самооборони Криму », виконуючи протиправні вказівки невстановлених осіб із числа «ватажків» зазначеного НЗФ, відповідно до розподіленої йому ролі, перебуваючи за місцем розташування вказаного блокпосту, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, у випадку непокори, здійснював контрольно-пропускний режим, перевірку документів громадян, обшукував транспортні засоби, які рухалися у напрямку м. Сімферополя, з метою виконання завдань незаконного утворення на ТОТ АР Крим органів влади громадсько-політичного характеру методами військової агресії.

Такі, дії ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 260 КК України, як участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

09.01.2019 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 . Повний текст підозри ОСОБА_7 було опубліковано 09.01.2019 на офіційному веб-сайті Національної поліції України.

31.01.2019 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук, досудове розслідування зупинене у зв`язку із розшуком підозрюваного.

12.07.2024 слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000009 від 31.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий зазначив, що підозра ОСОБА_7 обґрунтовується такими доказами як: протоколом допиту свідка, впізнання особи по фотознімками та іншими, даними протоколу огляду інтернет-видань від 27.03.2024.

На переконання сторони обвинувачення, існують підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У доведення таких вимог слідчий посилається на те, що підозрюваний переховується від орану досудового розслідування на території м. Севастополь, оголошений у розшук, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, слідчий вказує, що наявні наступні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

17.07.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя виходив з того, щозгідно із ч.1 ст. 135 КПК України, в редакції, яка діяла станом на дату складання підозри, передбачала, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Під час розгляду клопотання встановлено, що 09.01.2019 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, яке йому не вручено з причин перебування останнього на території Автономної республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією та було опубліковано на офіційному веб-сайті Національної поліції України 09.01.2019.

Між тим, такий спосіб не був передбачений ст. 135 КПК України у редакції чинній на момент опублікування.

Таким чином слідчий суддя прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 набув статус підозрюваного.

На підставі викладеного, слідчий суддя зазначив, що підстави для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 відсутні, оскільки органом досудового розслідування порушена належна правова процедура.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, положення ч. 2 ст. 177 КПК України передбачають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Системний аналіз викладених положень кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження як запобіжних заходів, в тому числі, тримання під вартою, можливо лише щодо особи, яка має статус підозрюваного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 09.01.2019 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , яке йому не вручено з причин перебування останнього на території Автономної республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією та було опубліковано на офіційному веб-сайті Національної поліції України 09.01.2019.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що викликати ОСОБА_7 , до слідчого, шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у органу досудового розслідування не було можливості, з причин перебування останнього на території Автономної республіки Крим, тобто на тимчасово окупованій території. А тому, повідомлення про підозру ОСОБА_7 , було опубліковано на офіційному веб-сайті Національної поліції України 09.01.2019.

Тобто органом досудового розслідування вжито усі можливі та достатні заходи для повідомлення особи про підозру.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 викликався органом досудового розслідування на 28.05.2024, 29.05.2024, 30.05.2024, шляхом публікації повісток про виклик на офіційному Веб-Сайті Офісу Генерального прокурора та у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр». На виклики ОСОБА_7 не з`являвся, про причини неявки орган досудового розслідування не повідомив.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного, про що виносить відповідну постанову

У зв`язку з чим, 31.01.2019 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук, досудове розслідування зупинене у зв`язку із розшуком підозрюваного.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа оголошена в розшук, однак регламентує, що про оголошення розшуку має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України).

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно рапорту працівника ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі підозрюваний ОСОБА_7 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями Донецької, Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим не перетинав /а.с. 54-55/.

Також, колегія суддів не погоджується із твердженнями слідчого судді, що ОСОБА_7 не набув статус підозрюваного, оскільки за переконанням колегії суддів, ОСОБА_7 належним чином був повідомлений про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, що є достатнім вважати набуття ним статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. При цьому слід вказати, що слідчий суддя, стверджуючи, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 не було вручено у передбачений КПК України спосіб, вийшов за межі предмету судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, яке розглядається за правилами ч. 6 ст. 193 КПК України і під час якого слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які визначені в п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а питання, пов`язані із врученням особі письмового повідомлення про підозру, врегульовані ст. 278 КПК України і є предметом судового розгляду скарг на повідомлення про підозру, розгляд яких здійснюється в порядку ст. 303 КПК України.

Крім того, колегія суддів встановила, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто клопотання слідчого і додані до нього документи містять посилання на обставини, які дають вагомі підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Також, колегія суддів вважає, що існує достатньо підстав, передбачених ст. 177 КПК України для обрання стосовно ОСОБА_7 заочної міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалось рф та може у подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України

При цьому, ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» висловив позицію, згідно якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, доведено у сукупності факт набуття ОСОБА_7 у встановленому законом порядку статусу підозрюваної особи у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, оголошення його у розшук відповідно до вимог закону. Також підтверджуючих в зазначеному провадженні ризиків, внаслідок чого існують всі законодавчі підстави для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, якого буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним ризикам.

Відтак, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки її висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, не підтверджуються доказами, дослідженими під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, відповідно до положень вищевказаної ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі обрання стосовно підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за її відсутності, після затримання такої особи та не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю такої особи розглядає питання про застосування стосовно неї обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Відтак, колегія суддів наголошує, що в даному випадку така ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи як на території України, так і за її межами, здійснюється доставка особи до місця кримінального провадження, а також ухвалюється рішення про застосування запобіжного заходу або екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 необхідно задовольнити, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року, необхідно скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4