КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року обвинуваченому за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 17 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений, вважаючи ухвалу незаконною, необґрунтованою, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що вказаною ухвалою продовжено строк тримання під вартою невинуватій особі, справа сфальсифікована, докази його винуватості відсутні, проте, наявні докази, які підтверджуються його невинуватість, що не враховано судом. Під час розгляду клопотання прокурора судом допущена неповнота судового розгляду, істотні порушення вимог КПК України, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки судом не досліджені докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні прокурора; не взяті докази на підтвердження його невинуватості; є помилковою кваліфікація за ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки потерпіла в судовому засідання зазначила, що він ( ОСОБА_9 ) на неї не нападав; суддя покриває злочини прокурора і слідчих; підстава затримання неіснуюча - корупційний злочин; його «викрали» з м. Ужгорода невідомі особи, що свідчить про недопустимість доказів та фальсифікацію справи; суддею не враховані два прямих і єдиних докази, які підтверджують його невинуватість, та порушено його право на захист.

Обвинувачений ОСОБА_6 видалений із зали засідання у зв`язку з повторним порушенням ним порядку судового засідання до кінця апеляційного розгляду його апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу обвинуваченого - безпідставною, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до 3 грудня 2022 року до ЄРДР за № 0002741, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України.

Прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому прокурор, наголошуючи на обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, вказав про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зі змісту клопотання прокурора слідує, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, а тому прокурор просить продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений ОСОБА_6 та захисник заперечували проти продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначивши, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення вважають необґрунтованим, у зв`язку з чим просили застосувати відносно обвинуваченого менш обтяжливий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту. Також обвинувачений зазначив, що потребує обстеження лікарем-неврапатологом, оскільки має певні проблеми зі здоров`ям.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки, встановлені на час прийняття рішення, яке наразі оскаржується, є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризики того, що обвинувачений може переховування від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені висновки ґрунтуються на тому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за вчинення якого обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, за вчинення якого обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому суд дійшов висновку, що, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на підставі вироку суду, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зареєстрованого постійного місця проживання у м. Києві не має, однак проживав у військовому містечку при в/ч, де проходив військову службу за мобілізацією, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, судом враховано, що обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України відкриті матеріали досудового розслідування, а тому він обізнаний з анкетними відомостями потерпілої та свідків у даному кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику можливого впливу на потерпілу та свідків з метою зміни останніми своїх показів, наданих на досудовому розслідуванні.

З огляду на встановлені обставини та дані про особу обвинуваченого, з врахуванням положень п. 4 ч. 2 ст. 183, п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 на даному етапі судового розгляду кримінального провадження та запобігти ризикам, встановленим судом, та переліченим в ухвалі суду. У зв`язку з встановленими обставинами, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки, встановлені на час прийняття рішення, яке наразі оскаржується, є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких обставин, доводи обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості у висунутому обвинуваченні, є непереконливими, оскільки в межах цього апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції не може вдаватися до оцінки обґрунтованості обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, які підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого в частині доведеності або недоведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів; наявності або відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; правильності кваліфікації його дій, допустимості, належності, достатності, або навпаки, доказів у кримінальному провадженні. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є непереконливими.

Як встановлено зі змісту оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідків, виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів, ОСОБА_6 є раніше не судимою особою. Однак, йому інкримінується вчинення особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання на строк понад 5 років позбавлення волі, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів враховує, що суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, останній з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, коли ризик незаконного впливу на вказаних осіб лише актуалізується, а, відтак, встановлені на час винесення оскаржуваного рішення обставини підтверджують наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків.

З огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, а саме, те, що обвинувачений зареєстрованого постійного місця проживання у м. Києві не має, однак проживав у військовому містечку при в/ч, де проходив військову службу за мобілізацією, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, зважаючи на вимоги ст. 183 КПК України, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Окремо колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, так і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у своїй сукупності переконливо свідчать про реальність та доведеність у кримінальному провадженні ризиків, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі, та наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченого вчинити вказані дії, як і забезпечити його належну процесуальну поведінку та можливість проведення судового розгляду у розумні строки.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4