Номер провадження: 11-кп/819/456/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/8689/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8689/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29.08.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27.10.2024 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000429 від 14.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду обвинувачена ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати щодо неї альтернативний запобіжний захід із визначенням відповідного розміру застави без тримання під вартою. Так, апелянт зазначає, що вона є матір`ю трьох дітей, які потребують цілодобового нагляду та піклування. Також під її опікою знаходиться матір та дідусь.

Вказує на те, що виконувала всі приписи та вимоги слідчого, прокурора та суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 не погоджується з рішенням суду та доводами прокурора, які наведені в клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що саме по собі обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 з посиланням на відповідні докази та матеріали справи, відсутні взагалі. Є лише абстрактні доводи та можливі припущення з боку прокурора, які не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються достатніми, необхідними та перевіреними відомостями та документами, встановленими під час судового розгляду.

Вважає, що суд повинен був визначити обвинуваченій ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави, врахувавши всі підстави та обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме відомості про особу та наявні докази про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визначення винуватою та обставини, передбачені ст.177, 178 КПК України, згідно з якими суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та визначити достатній розмір застави щодо неї у мінімальному розмірі прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Але суд проігнорував ці вимоги та рекомендації, що спричинило винесення незаконного рішення.

Просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29.08.2024 скасувати та постановити нову ухвалу, застосувавши щодо ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначивши в мінімальних розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційних скарг сторони захисту, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості у обвинуваченої ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, на сьогодні не зменшились і продовжують існувати, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , суд виходив з того, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, за вчинення якого, згідно санкції ч.5 ст.111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу та продовження його строку, що виправдовують тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою не зменшились.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, суд врахував реальну наявність ризиків, а також суспільну небезпечність інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Ці обставини встановлені ухвалою суду при обранні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , однак дані ризики на цей час не припинили існувати та не зменшились.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 , на що посилається сторона захисту, не зменшують встановлені судом ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченої запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ці ж обставини існували і на момент скоєння злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченої ОСОБА_8 ..

А тому твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 та неможливість застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Відповідно до положень ч.3 ст.199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість у обвинуваченої ОСОБА_8 переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, у цьому ж кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень.

Також при вирішенні питання суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченої ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду.

При цьому судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості її утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що її стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч.3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Захисник та обвинувачена в апеляційній скарзі не зазначили, які саме обставини, відомості про особу обвинуваченої давали суду підстави застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не як альтернативного запобіжного заходу, а як більш м`якого запобіжного заходу, як то випливає із апеляційних вимог сторони захисту, враховуючи положення ч.6 ст.176 та ч.3,4 ст.183 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченої ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченої ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29.08.2024 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 до 27.10.2024 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4