Єдиний унікальний номер 341/1173/24
Номер провадження 1-кп/341/145/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження від 15.05.2024 № 0000112 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Галичі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, безробітний, з середньою спеціальною освітою, громадянин України, не судимий, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасник бойових дій,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

установив

ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) потерпілої ОСОБА_6 в умовах воєнного стану за наступних установлених судом обставин.

11.05.2024 близько 06 год 30 хв ОСОБА_4 прямував з місця свого проживання у напрямку центральної частини м. Галича Івано-Франківського району.

Проходячи вулицею Євгена Коновальця у вказаному населеному пункті навпроти приміщення «Карітасу», ОСОБА_4 побачив залишений без нагляду спортивний велосипед жовтого кольору із написом «DISCOVERY 27.5», який належить ОСОБА_6 . У цей час у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення вказаного чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що цей велосипед належить іншій особі, і що ця особа може повернутись за виявленою ним річчю або здійснювати пошуки виявленої ним речі, щоб поновити контроль над своїм майном, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний велосипед і, маючи можливість розпорядитись викраденим майном, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Надалі ОСОБА_4 розпорядився вказаним велосипедом на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5 635,0 гривень.

З огляду на викладене, суд визнає ОСОБА_4 винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, оскільки він вчинив умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) потерпілої ОСОБА_6 в умовах воєнного стану.

Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався у межах пред`явленого йому обвинувачення.

Оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину визнав, повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини справи, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, їх не оспорює, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів у цьому кримінальному провадженні, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та правдивості позиції якого у суду немає, дослідженням документів, які стосуються характеристики обвинуваченого, процесуальних витрат і речових доказів. Водночас згода обвинуваченого щодо застосування положень частини 3 статті 349 КПК України зафіксована за допомогою технічного запису процесу судового засідання та письмовою розпискою особи.

Установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно вчинив крадіжку спортивного велосипеда за викладених в обвинувальному акті обставин. Розказав, що зранку йшов містом і побачив, як на землі лежав велосипед. Він його підняв, сів і поїхав. Зразу хотів залишити собі, але, оскільки не користується велосипедами, вирішив продати. Надалі велосипед продав. До вчиненого ним кримінального правопорушення ставиться негативно, зробив належні для себе висновки, щиро кається, просить вибачення, розуміє, що вчинив неправильно. Зазначив, що є учасником бойових дій під час проведення АТО. Крім того, під час АТО загинув його рідний брат і зараз він один доглядає літню матір, з якою живе і якій допомагає.

За встановлених обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

У судових дебатах прокурор просив врахувати, що обвинувачений вину визнав, щиро покаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є учасником АТО і доглядає літню матір, потерпіла претензій не має. Вважає, що обвинуваченому потрібно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та із застосуванням статті 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, визначити іспитовий строк 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_6 у своїй письмовій заяві просила, щоб судові засідання у кримінальному провадженні здійснювати за її відсутності. Проти розгляду кримінального провадження у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України порядку не заперечує. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просить обвинуваченого суворо не карати.

У дебатах захисник просив застосувати статті 69 і 75 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням. Визначити іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Обвинувачений просив, якщо можна, призначити покарання у виді громадських робіт, оскільки ніде не працює і може принести користь суспільству.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно зі статтею 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також участь обвинуваченого у бойових діях під час проведення АТО, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до статті 67 КК України, суд не встановив.

Відповідно до змісту досудової доповіді органу пробації, дослідження інформації, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, середній рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також середній рівень імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з того, що відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню винними та іншими особами нових кримінальних правопорушень, та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність претензій потерпілої та її прохання суворо не карати обвинуваченого, наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, беручи до уваги досудову доповідь, характеристику особи за місцем проживання, догляд за матір`ю літнього віку, відсутність судимості, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування положень статті 69 КК України та призначення покарання шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини четвертої статті 185 КК України за це кримінальне правопорушення, у виді громадських робіт, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Застосовуючи положення статті 69 КК України та здійснюючи перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини четвертої статті 185 КК України, суд ураховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні крадіжки в умовах воєнного стану. При цьому суд бере до уваги те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив за відсутності фактичних активних воєнних (бойових) дій на території області, які б утворювали обставини, що сприяють вчиненню інкримінованого кримінального правопорушення або свідчать про особливий цинізм і суспільну небезпеку протиправних дій з боку обвинуваченого. Тобто, з огляду на обставини справи, характеристику ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що обвинувачений не становить для суспільства на стільки високу небезпеку, що вимагає особливої суворості покарання та його обов`язкової ізоляції за вчинення крадіжки в умовах воєнного стану.

Також, обираючи вид покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги те, що виконання суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, коли значна частина громадян працездатного віку мобілізовані, а сам обвинувачений ніде не працює і є фізично здоровим, сам бажає виконувати громадські роботи, більшою мірою буде відповідати загальними інтересам суспільства, ніж покладення на обвинуваченого передбачених статтею 76 КК України обов`язків під час застосування приписів статті 75 КК України.

Крім того, на переконання суду, систематичне і доволі тривале виконання громадських робіт краще сприятиме досягненню такої мети покарання як виправлення засудженого, його інтеграції як громадянина у суспільні процеси територіальної громади тощо.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експерта становлять 7004,84 грн і відповідно до вимог частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 50, 56, 65, 66, 69, 185 Кримінального кодексу України, суд

ухвалив

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини четвертої статті 185 КК України, у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 7004 (сім тисяч чотири) грн 84 коп.

Речові докази:

-велосипед жовтого кольору із написом «DISCOVERY 27.5» вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 ;

-два сліди пальців рук зберігати у матеріалах кримінального провадження, що залишилися у сторони обвинувачення.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СуддяОСОБА_7