cправа №947/8525/24
У Х В А Л А

08 жовтня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що із заявою від 16.02.2024 про залучення його як потерпілого до кримінального провадження №0000078 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, він звернувся до слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4

19.08.2024 р. він отримав копію постанови від 26.02.2024 р. у кримінальному провадженні №0000078 про відмову у визнанні його потерпілим з надуманих причин.

26.08.2024 р. він звернувся до Київського районного суду м.Одеси зі скаргою на рішення слідчого ДБР.

05.09.2024 р. ухвалою слідчого судді у cправі №947/8525/24 постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 26.02.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000078 від 30.11.2023 р. було скасовано. Підставою скасування рішення слідчого суд визнав ненадання слідчим ДБР слідчому судді будь яких належних та допустимих доказів, на підставі яких слідчий зробила висновок про відсутність завдання ОСОБА_3 матеріальної шкоди. Слідчий суддя з незрозумілих причин не відобразив у судовому рішенні той факт, що в заяві від 16.02.2024 р. клопотання про залучення його як потерпілого обґрунтоване спричиненням йому істотної моральної шкоди, що у заяві взагалі не йшлося про спричинення матеріальної шкоди, тобто по суті його заява слідчим не була розглянута, і що насправді слідчому судді взагалі не потрібні від слідчого ДБР докази відсутності спричинення йому матеріальної шкоди.

Вказував, що 10.09.2024 р. він подав повторну заяву з клопотанням про залучення його як потерпілого до кримінального провадження №0000078, і 30.09.2024 р. отримав поштою із супровідним листом №16-05-38908-24 від 16.09.2024 р. постанову слідчого ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим від 16.09.2024 р.

Звертав увагу, що порівнянням текстів постанов слідчого від 26.02.2024 р. і від 16.09.2024 р. встановлено, що вони абсолютно ідентичні, відрізняються лише датами прийняття рішень слідчим. Постанова від 16.09.2024 р. містить, що відмова пов`язана з тим, що йому не спричинено матеріальної шкоди, хоча клопотання про залучення його у якості потерпілого у його заяві обґрунтовано спричиненням йому істотної моральної шкоди.

Заявляв, що зазначена постанова не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, оскільки у мотивувальній частині не містить змісту обставин, які є підставами для прийняття постанови, а також не містить мотивів прийняття постанови та їх обґрунтування. Зміст постанови ОСОБА_4 від 16.09.2024 р. свідчить про те, що вона взагалі не розглядала його заяву, чому він вважає себе потерпілим, і викладені у ній доводи про спричинену йому істотну (моральну) шкоду, і за текстом навіть не згадує про його заяву. Текст постанови складається з уривків не пов`язаної між собою інформації, яка не має жодного стосунку до розгляду питання щодо визнання або невизнання його потерпілим.

Вважав, що невизнання його потерпілим позбавляє його права знайомитися з матеріалами кримінального провадження і здійснювати контроль за діями і рішеннями слідчого, що свідчить про упередженість та незаінтересованість слідчого у проведенні повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Наголошував, що рішення слідчого від 16.09.2024 р. про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000078 від 30.11.2023 р. вимогам ст.ст.7, 9, 110 КПК України взагалі не відповідає, оскільки слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав розглянути доводи про спричинення ОСОБА_3 істотної моральної шкоди, викладені у заяві від 10.09.2024 р. послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що ОСОБА_3 істотної моральної шкоди не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, досудове розслідування здійснюється за ч.1 ст.367 ККУ, яка передбачає обов`язкову наявність істотної шкоди інтересам, зокрема, фізичних осіб, що саме по собі свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

Вказував, що він не погоджується зі слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР, яка не визнає його потерпілим у кримінальному провадженні №0000078 через те, що йому не спричинено майнової шкоди, хоча у його заяві про долучення як потерпілого йшлося про істотну шкоду у формі моральної шкоди, спричиненої службовими особами Національної поліції України і прокуратури України під час неналежного виконання своїх службових обов`язків у кримінальному провадженні №0000695 про погрозу йому убивством, знищення його оригіналу разом з наданим доказом, флеш-накопичувачем із записами телефонних погроз Л.К.Ю., через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди його охоронюваним законом правам, свободам та інтересам.

Посилаючись на викладене, керуючись нормами КПК України, просив слідчого суддю: скасувати постанову від 16.09.2024 р. слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000078, а скаргу розглянути без його участі.

В судове засідання, особа, яка подала скаргу не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності.

2. Заперечення проти скарги та позиція слідчого.

Слідчий, в судове засідання не з`явилися, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомили. Заперечення проти скарги до суду не подав.

3. Мотиви та висновки слідчого судді.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду клопотання на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Ознайомившись зі скаргою, та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000078 від 30.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Постановою слідчого від 26.02.2024 року, ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні. При цьому, постанова мотивована зокрема тим, що кримінальним правопорушенням, ОСОБА_3 не завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.367 КК України, кримінальна відповідальність настає за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб

При цьому, відповідно до п.3 примітки ст.364 КК України передбачено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а згідно з п.4 цієї примітки, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В той же час, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.12.2018 року по справі №569/6812/15-к (матеріальний вимір істотної шкоди), виходячи з буквального розуміння змісту пункту 3 примітки до ст.364 КК України, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент. Суди зробили помилковий висновок про те, що істотна шкода, у розумінні п.3 примітки до ст.364 КК України, може мати і нематеріальний вимір і є оціночною категорією.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 23.01.2020 року по справі №466/7075/14 та від 17.08.2021 року по справі №484/1376/18, службова недбалість належить до злочинів з матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (ч.1 ст.367 КК), чи тяжких наслідків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян (ч.2 ст.367 КК).

Також, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під час судового розгляду слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 у поданій скарзі та заяві від 10.09.2024 року на адресу слідчого про залучення його як потерпілого до кримінального провадження, наголошує на тому, що йому була завдана саме істотна моральна шкода, а не матеріальна.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки спричинення моральної шкоди, яка відноситься до витрат немайнового характеру, не відповідає об`єктивній стороні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а саме: суспільній небезпеці саме у матеріальній формі, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаною статтею КК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що при встановленні факту заперечення особою спричинення їй матеріальної шкоди та її наполяганні на спричиненні їй саме моральної шкоди, не має необхідності у проведенні слідчих дій з метою перевірки відомостей, зазначених у заяві особи, для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення, оскільки такий занадто формальний підхід свідчить про неадекватне застосування належної правої процедури, коли для розсудливої людини вже на стадії прийняття заяви очевидно відомо, що діяння не містить обов`язкових ознак кримінального правопорушення, а саме: суспільної небезпеки та передбачення, нормами КК України.

Частина ч.2 ст.307 КПК України передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 16.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000078 від 30.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1