н/п 1-кс/766/8533/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000117 від 26.07.2024, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в якому підозрюється громадянин ОСОБА_4 .

Не пізніше 23 вересня 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи проросійсько налаштованим, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Херсонської області, без примусу, з корисливих мотивів та метою отримання грошової винагороди, добровільно погодився на пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням осіб, щодо участі у проведенні на території тимчасово окупованого м. Херсон Херсонської області незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу рф на правах суб`єкта рф та була призначений на посаду так званого представника ДВК АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_4 у період з 23 по 27 вересня 2022 року, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з особами так званої «виборчої комісії Херсонської області» та так званими членами ДВК № 301 (щодо яких триває досудове розслідування), усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» вчинив наступні дії направлені на організацію та проведення незаконного референдуму на території Дніпровського району м. Херсон Херсонської області, а саме: здійснював прийом виборців у приміщеннях Херсонської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №12 з поглибленим вивченням французької мови Херсонської міської за адресою: Херсонська область, м. Херсон, с. Антонівка, вул. Квіткова, 1 та ПрАТ «Херсонський Хлібокомбінат», розташованого за адресою: Херсонська область, м. Херсон, с. Антонівка, вулиця 16-а Східна, 45, видавав бюлетені для голосування, перевіряв виборців відповідно до наявних списків та проводив агітацію мешканців м. Херсона з метою залучення останніх до голосування щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації.

В подальшому, 27 вересня 2022 року так звана «виборча комісія Херсонської області» за результатами підрахунку всіх бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів було задекларовано 497051 громадян, що становить 87.05 % від загальної кількості виборців, які прийняли участь у голосуванні, виявили бажання за входження Херсонської області у склад рф.

Внаслідок вищевказаних незаконних та неправомірних дій ОСОБА_4 та інших осіб, щодо яких здійснюється розслідування у даному провадженні, стало визнання російською федерацією незаконного референдуму на тимчасово окупованій територій України таким, що відбувся та незаконного приєднання Херсонської області до складу рф.

15.10.2024 слідчим підозрюваному ОСОБА_4 через Південний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги залучено захисника за призначенням - адвоката ОСОБА_5 .

16.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність, тобто участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень(злочину), передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується сукупністю зібраних в ході розслідування доказів, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколом огляду публікації в телеграм каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3»; протоколом огляду відеозапису з фіксуванням проведення референдуму на території Хлібзавода за адресою АДРЕСА_2 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; іншими матеріалами, здобутими у ході досудового розслідування кримінального провадження.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчиненого нею злочину є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов до висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пов`язана з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже з метою уникнення такої відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Серед іншого, вчиняючи зазначену вище протиправну діяльність, ОСОБА_4 неодноразово контактував із особами, які могли бути обізнані в його незаконній діяльності та зможуть в подальшому надати викривальні показання щодо аналогічних злочинів. Так до прикладу вищевказаними свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 були надані свідчення, які у своїй сукупності підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 . Враховуючи викладене, останній може незаконно впливати на свідків або інших фігурантів даного кримінального провадження з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування в цілому. Викладені доводи дають підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як підозрюваний неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, про що свідчать направлені до Херсонського міського суду обвинувальні акти за ч.1 ст. 28, ч. 2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, відповідно до яких проводиться судовий розгляд, але станом на теперішній час ще не винесено кінцевого законного рішення, яке набрало чинності, тому може перебуваючи на волі, останній безперешкодно може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Із урахуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виникли внаслідок дій ОСОБА_4 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку підозрюваного щодо виконання ним процесуальних рішень та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

Окрім цього, згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_4 до добровільної участі в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а також його можливу причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, запобіжний захід у вигляді застави не здатний забезпечити покладення на підозрюваного покладених на нього обов`язків.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього реального інтересу, що кримінальне правопорушення направлене проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, в органу досудового розслідування виникла об`єктивна необхідність у зверненні із клопотанням про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Підозрюваний заперечив проти заявленого клопотання, пояснив, що має сім`ю, проживає разом із дружиною ОСОБА_10 у цивільному шлюбі з 2020 року, у цій сім`ї виховує неповнолітнього сина дружини від попереднього шлюбу (16 років), має неповнолітню доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2019 року та на момент правопорушення, яке йому інкримінується слідством, офіційно працював у комунальному підприємстві «Наддніпрянка» слюсарем-сантехніком, і досі перебуває у штаті вказаного підприємства. Під час окупації посаду директора комунального підприємства зайняла ОСОБА_7 , яка пішла на співпрацю із окупаційною владою, а підозрюваний залишився працювати на підприємстві, бо йому вкрай були необхідні кошти на проживання та утримання своєї сім`ї, бо під час окупації вони буквально виживали. Крім того, на той момент у них з дружиною на утриманні знаходився її батько, який був лежачим хворим. На підприємстві працював один зі своїм колегою на три села - Інженерне, Наддніпрянське, Молодіжне. Щодо вчинення правопорушення пояснив, що дійсно носив урну з бюлетенями, однак нікого на голосування не агітував, членом виборчої чи якоїсь іншої комісії під час виборів не був, нікого з членів виборчої комісії не знав, урну носив за наказом директора підприємства, яка погрожувала звільнити працівників, якщо вони не будуть виконувати її завдання, та повідомила, що ці дні будуть їм оплачені як робочі. Тільки на другий день він зрозумів, що насправді він не просто носить урну туди-сюди, а нібито приймає участь у референдумі. Все, що насправді відбувалося на виборчих дільницях, чесно повідомив органам досудового розслідування, у тому числі те, що на виборчих дільницях були військові рф із зброєю, була невідома йому жінка зі списками, також був чоловік на ім`я ОСОБА_12 , який, на думку підозрюваного, був головою виборчої комісії. Також повідомив, що ніколи не підтримував рф. Наразі є військовослужбовцем і перебуває у лавах ЗСУ, хоче принести користь своїй країні, захищаючи її та людей від збройної агресії іншої країни. Більш того, повідомив, що під час окупації міста Херсона активно допомагав військовим Збройних Сил України та передавав координати ворога. Зразу ж після деокупації м. Херсона самостійно звернувся до ТЦК, щоб долучитися до лав ЗСУ, за направленням ТЦК пройшов медкомісію, але тоді не був мобілізований, а зарахований до резерву. Як тільки на його мобільний телефон надійшло повідомлення про необхідність явки до ТЦК, одразу ж з`явився, був мобілізований, і в даний час проходить військову підготовку. Вже отримав рекомендацію для проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_4. Запевнив суд, що зникати чи переховуватися нікуди не збирається. Він не змінював номер мобільного телефону, з`являвся на всі виклики слідчого. Після дзвінка слідчого з`явитися для отримання підозри, повідомив про це командиру роти, отримав посвідчення на відрядження, прибув до слідчого, отримав підозру. Щодо вчинення ним інших правопорушень вважав за необхідне зазначити, що він дійсно раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак всі правопорушення ним вчинені до 2020 року, тобто до того часу як створив сім`ю, став проживати разом зі своєю дружиною. Після створення сім`ї змінив свою життєву позицію і поведінку, а тому вчиняти інших правопорушень не збирається, тим більше проходить службу в ЗСУ. Незважаючи на притягнення до кримінальної відповідальності, він ніколи не перебував у розшуку, сумлінно виконував процесуальні обов`язки.

Захисник підтримав все сказане його підзахисним, заперечив проти заявленого клопотання, пояснив, що вважає необґрунтованою підозру, пред`явлену ОСОБА_4 , оскільки в його діях немає попередньої змови, і жодним доказом такої змови слідство не володіє, підозрюваний був у стані адміністративної підкори, оскільки був підлеглим та виконував завдання керівництва у свій робочий час. Стенограма, викладена слідчим під час допиту свідків, є його особистим сприйняттям інформації, та не може бути визнана точною думкою свідків, яку вони викладали. Жодного ризику, викладеного у клопотанні, прокурором не обґрунтовано. Його підзахисний хоч і є особою, раніше судимою, однак ніколи не перебував у розшуку. Сторона захисту не заперечує того, що ОСОБА_4 причетний до подій під час референдуму, однак він лише тримав урну за наказом директора комунального підприємства, у слідства немає жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 брав участь у прийомі бюлетенів, їх видачі, у агітації чи чомусь подібному. Незрозуміло яке завдання кримінального провадження має бути виконано обранням підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що він є військовослужбовцем та перебуває у лавах ЗСУ. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000117 від 26.07.2024, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме: колабораційна діяльність, тобто участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

Обставини кримінального правопорушення, за версією слідства, викладені у клопотанні.

16.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність, тобто участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, дослідженими у судовому засіданні та під час прийняття слідчим суддею процесуального рішення.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Щодо ризиків, то прокурором зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Вимоги до клопотання про застосування запобіжних заходів визначені ч.1 ст.184 КПК України. Згідно вимог вказаної норми КПК України клопотання повинно містити короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа. А основну частину клопотання має містити посилання на один або кілька ризиків та виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, визначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Тобто, з урахуванням зазначених вимог слідчий, прокурор повинні викладати фактичні обставини і на підставі цих фактичних обставин робити висновок про наявність певного ризику.

В порушення вимог КПК України, обґрунтовуючи у клопотанні ризики, слідчий з прокурором обмежилися кількома абзацами цитуванням статей КПК України, які визначають поняття ризиків, загальними фразами без посилання на жоден конкретний факт чи обставину із життя підозрюваного, які б вказували на реальне існування такого ризику, та цитуваннями фраз із рішень ЄСПЛ, вирваних із контексту самих рішень, які не відповідають суті прийнятих рішень. А, зокрема, в обґрунтування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, взагалі не зазначено жодного слова.

Щодо недопустимості такого формального підходу до обґрунтування ризиків звертав увагу у своїх рішеннях Європейський суд.

Так, у справі «Нінеску проти Республіки Молдова» (Ninescu v. the Republic of Moldova) (заява № 47306/07, рішення від 15.07.2014 року, остаточне рішення від 15.11.2014) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що «для виправдання позбавлення заявника свободи національні суди навели безліч підстав, велика частина з яких полягає в перефразуванні підстав застосування запобіжних заходів, передбачених КПК, не пояснивши, як вони можуть бути застосовані до заявника» (п.67).

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання запобіжного заходу. Якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Так, ризик переховування обґрунтований тяжкістю покарання. Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, але тяжкість покарання, як ризик, не передбачений ч.1 ст.177КПК України Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У клопотанні зазначається, що доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пов`язана з тим, що він «підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже з метою уникнення такої відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду». Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Із твердження прокурора слідує, що, оскільки вчинив вже злочин, то може і ухилятися.

Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором не було зазначено.

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду є маловірогідним. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного до вчинення інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення, та його поведінку у подальшому. Подія злочину, яке інкримінують підозрюваному, сталася у період часу з 23 по 27 вересня 2022 року (згідно повідомлення про підозру), під час окупації міста Херсона, про підозру ОСОБА_4 було повідомлено 16 жовтня 2024 року. Підозрюваний розумів, що йому може бути пред`явлена підозра, мав достатньо часу для втечі чи її організації, у тому числі після деокупації міста Херсона, починаючи з 11.11.2022, але за такий тривалий час не те, що не вчинив жодної дії, яка б свідчила про намір втечі, а й вступив добровільно до лав Збройних Сил України і став на захист цілісності та суверенітету України. Крім того, з пояснень ОСОБА_4 , він не мав на меті брати участь саме в референдумі, а, перебуваючи в складних життєвих умовах, виконував технічну роботу за завданням керівника комунального підприємства, в якому він працював, не отримуючи за неї винагороди. Також повідомив про те, що під час окупації брав активну участь в інформуванні військових ЗСУ про координати розташування позицій військових рф. Вказані обставини можна перевірити органом слідства, чого зроблено не було.

Крім того, підозрюваний має сім`ю (дружина, її син (16 років), а також має малолітню доньку - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про його міцні соціальні зв`язки. Вкрай сумнівним є те, що за такої поведінки, наявності сім`ї, підозрюваний буде переховуватися від слідства. Поведінка підозрюваного в суді також не свідчить про такі наміри.

Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, враховуючи той факт (чого не оспорено і стороною обвинувачення), що він є діючим військовослужбовцем та виконує накази, пов`язані із захистом нашої країни, а також чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Підозрюваний проходить військову підготовку і має довіру командування до себе, про що свідчить той факт, що його 16.10.2024 було відряджено до слідчого (посвідчення про відрядження), надано рекомендацію для проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_4 ЗСУ.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слід зазначити, що у клопотанні вказаний ризик заявлено, але жодного слова на його обґрунтування не вказано.

Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Прокурор у клопотанні узагальнено формально зазначив, що підозрюваний «неодноразово контактував із особами, які могли бути обізнані в його незаконній діяльності та зможуть в подальшому надати викривальні показання щодо аналогічних злочинів», а також те, що підозрюваний «може незаконно впливати на свідків або інших фігурантів даного кримінального провадження з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування в цілому»

Але при цьому прокурор не зазначив жодного конкретного свідка в чому конкретно цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. На переконання слідчого судді освітній рівень, поведінка підозрюваного свідчить про відсутність можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні. У клопотанні не зазначено жодного конкретного свідка, а свідків, стенограми допиту яких долучені до клопотання, підозрюваний не знає. До того ж обставини, зміст яких зазначений у стенограмах допиту свідків, підозрюваний визнає. А свідки також заявляють, що вони підозрюваного бачили вперше. Крім того, незрозуміло про яких «фігурантів» кримінального провадження, на яких може нібито впливати підозрюваний, зазначає слідчий з прокурором у клопотанні. Таких учасників процесу як «фігуранти» КПК України не передбачає.

Ризик вчинення іншого правопорушення прокурором обґрунтований тим, що підозрюваний «може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як підозрюваний неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності». Однак прокурором не зазначено жодної конкретної обставини або факту, який би свідчив про обґрунтованість такого ризику.

Підозрюваний хоча раніше і судимий, але поведінка підозрюваного протягом тривалого періоду життя після вчинення злочинів свідчить, що він не має наміру їх вчиняти. Так, з пояснень підозрюваного, після того, як він став проживати разом із своєю дружиною, з 2020 року, він став вести зовсім інших спосіб життя, який не пов`язаний із порушенням закону. Наявні у матеріалах клопотання дані про судимість ОСОБА_4 підтверджують вказане ним у судовому засіданні. У кримінальному судочинстві завжди йдеться про можливість виправлення особи, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, але, чомусь, коли йдеться про ризики, то наявну раніше судимість зазначають як ризик, без жодного обґрунтування.

Частиною 6 статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою), але доказів існування таких ризиків суду не надано і під час судового розгляду їх не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу не те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета - забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи. Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Ідеться про такі базові принципи: презумпція невинуватості; презумпція свободи; імператив поваги до людської гідності.

Презумпція невинуватості гарантує, що кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Конституційний суд України зазначає, що метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, від будь-яких форм осуду публічної влади, доки вину не буде доведено (Рішення від 8 червня 2022 року 3-р(ІІ)/2022).

Європейський суд роз`яснює, що п. 2 ст. 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати людину винною до винесення їй вироку судом. Можна лише інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкривати інформацію про вручення підозри, затримання та зізнання. Але робити це розсудливо та обачно, вибір слів є важливим (Рішення ЄСПЛ від 2 жовтня 2018 року у справі Криволапов проти України).

Отже, до набрання законної сили вироку суду не можна називати людину військовим злочинцем або колаборантом, така людина є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час воєнного стану або під час окупації відповідних територій країни.

Презумпція свободи гарантує кожному свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції).

Базові висновки стосовно презумпції на користь залишення особи на свободі Європейський суд з прав людини зробив у справах Вітольд Літва проти Польщі та Амбрушкевич проти Польщі. Зокрема, ЄСПЛ зазначає: недостатньо, щоб позбавлення волі лише відповідало нормам національного права, а ще необхідно, щоб з огляду на обставини справи воно було необхідним.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019 вже визнано неконституційним положення ч. 5 ст. 176 КПК щодо безальтернативності запобіжних заходів у злочинах проти національної безпеки України та зазначав, що формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя: «встановлення запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою особам, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні окремих злочинів, не дозволяє слідчому судді, суду зважити всі відповідні ризики та обставини конкретної справи під час призначення запобіжного заходу, а також позбавляє можливості винести вмотивоване судове рішення та надати належне обґрунтування триманню під вартою, що не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини».

Із аналізу ч. 2 ст. 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. У ст. 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 29 Конституції України. Це свідчить про те, що безальтернативне обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України суперечить Основному Закону України.

В даному випадку тримання підозрюваного під вартою може виглядати як відбування покарання «авансом», тоді як відповідно до Рішення ЄСПЛ Летельє проти Франції(п.51) попереднє ув`язнення не повинно випереджати покарання у вигляді позбавлення волі, і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що при обранні запобіжного заходу за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, альтернативою запобіжному заходу в вигляді тримання під вартою є відмова в обранні запобіжного заходу, якщо не вбачається необхідності позбавляти особу її основоположного права на свободу.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

У суді прокурором не було доведено наявність зазначених ним ризиків, слідчим суддею ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, встановлено не було, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, 194, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и л а:

Відмовити слідчому СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про застосування ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1