печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 рокуслідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

захисника - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 про зміну підозрюваному, у кримінальному провадженні №0000158 від 02.04.2022, ОСОБА_5 , запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И В :

21.10.2024 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про зміну застосованого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 , ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року по справі №757/41702/24-к, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання строком на 1 тиждень без покладення додаткових обов`язків та одночасно просив скасувати обов`язки, покладені на ОСОБА_5 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року по справі №757/41702/24-к, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання;

- утримуватися від спілкування із свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання мотивоване необґрунтованістю пред`явленої підозри у кримінальному провадженні №0000158 від 02.04.2022 ОСОБА_5 та відсутністю ризиків у кримінальному провадженні, а відтак сторона захисту вважає, що наявні усі підстави для зміни підозрюваному запобіжного заходу на особисте зобов`язання, який гарантуватиме виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього та буде пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали за викладених обставин та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на те, що воно невмотивоване та безпідставне, оскільки обставини, які були на момент застосування запобіжного заходу продовжують свою дію, а відтак запобіжний захід у вигляді застави не втратив свою актуальність, враховуючи при цьому, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України наявні в кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 201 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід, його захиснику гарантується право на звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв?язку зі масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 02.04.2022 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 32, частинами 3 і 4 ст. 358 К України, а також за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 32 КК України.

11.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року по справі №757/41702/24-к було частково задоволено клопотання прокурора відділу організації криміналістичного супроводження процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у зв?язку із масовими протестами у 2013-2014рр. Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 242 240 грн. Також ухвалою слідчого судді на ОСОБА_5 покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання;

- утримуватися від спілкування із свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи процесуальний статус особи заявника, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у захисника підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000158 від 02.04.2022 ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 права на звернення до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 201 КПК України.

Так, при застосуванні запобіжного заходу, суд виходив з наявних в наданих матеріалах даних про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, доведеність та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, при обранні чи зміні запобіжного заходу слідчий суддя, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу.

За версією органу досудового розслідування, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у Закарпатській області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10 березня 2022 року, маючи законні підстави для виїзду за межі України, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи з пропозицією організувати виїзд за межі України своїх знайомих ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є особами призовного віку та не мали законних підстав для виїзду закордон.

У подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа повідомила ОСОБА_5 про можливість організації переправлення вказаних осіб через державний кордон України в Берегівському районі Закарпатської області. За вказані дії, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 мають передати невстановленій досудовим розслідуванням особі матеріальну винагороду завчасно у визначеному розмірі (вид та розмір такої матеріальної винагороди досудовим розслідуванням на цей час не встановлено).

Ознайомившись із вказаним планом, ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи намір незаконно без передбаченого законом перетнути державний кордон України обов?язкового митного та прикордонного контролів, а ОСОБА_5 - допомогти їм у такому незаконному переправленні, шляхом сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів (автомобіля) та усуненням перешкод, пов?язаних із здійсненням митного та прикордонного контролю вказаних осіб, усвідомлюючи протиправність таких дій, погодилися з пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи.

У подальшому, приблизно о 14 год. 18 хв. 10 березня 2022 року, ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за участі та сприяння ОСОБА_5 , а також невстановленої досудовим розслідуванням особи, були незаконно переправлені через державний кордон України, а саме через прикордонний пункт пропуску «Косино» в с. Косонь Берегівського р-ну Закарпатської обл., без проходження ними митного та прикордонного контролю, автомобілями марки MERCEDES-BENZ S 400 з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_16 та марки MERCEDES-BENZ S 400 з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , які мали законні підстави для виїзду за кордон.

У прикордонному пункті пропуску «Барабаш» Республіки Угорщина 10.03.2022 о 18 год. 09 хв. за угорським часом (19 год. 09 хв. за українським часом) обліковано в`їзд до цієї країни зі сторони України автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 , в якому перебували громадяни України ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також о 18.47 год. автомобіля з номерним знаком НОМЕР_3 , в якому перебували громадяни України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянин України, уродженець міста Єнакієво Донецької області, який проживає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 332 К України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до семи років, тобто є тяжким злочином.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняттям відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому, стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку. Зазначене, зокрема, пов`язане із обов`язком слідчого судді, суду при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (п.1 ч. 1 ст. 178 КПК).

Слідчим суддею на підтвердження вчинення вищевказаних дій було досліджено долучені до клопотання докази, у тому числі ті, які стосуються безпосередньо підозрюваного, на підставі яких було застосовано запобіжний захід.

З урахуванням вищевказаних доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України не є вочевидь необґрунтованою.

На думку слідчого судді, відомості, які містять вищенаведені доказові матеріали, що стосуються ОСОБА_5 , свідчать про вчинення останнім у вказаний період дій/вжиття певних заходів для особистого перетину кордону.

Проте, у матеріалах клопотання відсутні докази на підтвердження того, що характер вчинених ОСОБА_5 дій свідчить про незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища.

Вирішуючи питання про зміну підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує положення, які передбачені КПК, вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Слідчий суддя, при вирішенні даного клопотання сторони захисту приймає до уваги, що з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість, проте таких доводів сторона обвинувачення слідчому судді не навела.

Так, слідчий суддя звертає увагу, що підозрюваним ОСОБА_5 виконано ухвалу слідчого судді у повному обсязі, а саме внесено у повному обсязі суму заставу на розрахунковий рахунок та здано на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну, що підтверджується копією квитанції та відміткою на заяві про передачу паспортів громадянина України.

У той же час, ОСОБА_5 є особою похилого віку (більше 70 років) та має проблеми зі здоров`ям, а саме: атрофічний гастрит; неоплазію поперечної кишки (видалена); дивертикули лівої половини ободової кишки; Хронічний панкреатит з недостатністю підшлункової залоз; Стеатогепатит (фіброеластографія печінки F1 (по шкалі METAVIR); Стеатометрія кісти правої долі печінки; Ангіома квадратної долі печінки. Хронічний гастродуоденіт.

З 2019 року підозрюваний на постійній основі проходить лікування (м. Берлін, Німеччина) та реабілітацію в іноземних медичних закладах й бальнеологічних курортах (мінеральні води), що підтверджується долученими до клопотання медичними документами.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста КНП «Київська міська клінічна лікарня» ОСОБА_5 підтверджено діагноз: атрофічний гастрит; неоплазію поперечної кишки (видалена); дивертикули лівої половини ободової кишки та рекомендовано санаторно-курортне лікування у м. Рогашка Слатина Республіки Словенії, у зв`язку з тим, що хімічні властивості води саме цього санаторію-профілакторію сприяють лікуванню атрофічного гастриту.

Згідно ст. 49 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Відповідно до ст. 11 КПК України, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Выдповыдно до практики Європейського суду з прав людини, право на здоров`я має комплексний характер і включає: право на інформацію та конфіденційність інформації про стан здоров`я; право на медико-соціальну допомогу; право на згоду на лікування та медичне втручання; право на сприятливе екологічне середовище, яке впливає на стан здоров`я та ін.

Однією з складових права на здоров`я є право на згоду на лікування та на медичне втручання. У рішенні, ухваленому 9 березня 2004 року у справі Гласс проти Сполученого Королівства, Суд дійшов висновку, що рішення про призначення відповідного лікування Девіду поза згодою його матері було втручанням у його право на повагу до приватного життя, зокрема право на фізичну цілісність і є порушенням ст. 8 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 р. суд наводить як приклад свою практику, відповідно до якої фізична цілісність особи безперечно випливає з поняття «особисте життя» у сенсі п. 1 ст. 8 (ст. рішення X. та Y. проти Нідерландів від 26 березня 1985 року, та Костелло-Робертс проти Об`єднаного Королівства від 25 березня 1993 року). Отже, будь-яке спричинення шкоди лікарями, навіть найменше, фізичній цілісності особи тягне за собою втручання у право на повагу до приватного життя.

Крім того, ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_16 були допитані слідчим після застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави, та надали покази, відповідали на усі поставлені питання та не користалися правом відмовитись від дачі показань.

ОСОБА_5 прибуває на усі виклики до слідчого, прокурора та суду, навіть ті які, здійснюються із порушенням передбаченого КПК України триденного строку та в усній формі.

За весь час дії запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_5 не вчинив будь-яких дій, які б компрометували його як особу та його процесуальну поведінку як підозрюваного.

Також, 01.10.2024р. ОСОБА_5 звернуся до прокурора з клопотанням про надання дозволу на виїзд закордон з метою лікування, однак, відповідно до листа прокурора від 04.10.2024р. отримав інформацію про відсутність підстав для ініціювання стороною обвинувачення, в межах компетенції, питання про тимчасове повернення підозрюваному ОСОБА_5 його паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що покладене обмеження є порушенням ст. 8 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ у справі «Kroon та інші проти Нідерландів», зазначено, що основною метою ст. 8 Конвенції є захист від свавільного втручання у приватне та сімейне життя, житло та кореспонденції.

Обмеження права в рамках Конвенції не можна розглядати як «необхідне в демократичному суспільстві», якщо тільки, крім іншого, воно не є пропорційною переслідуваній законній меті (Dudgeon проти Сполученого Королівства).

Згодом ЄСПЛ підтвердив, що при визначенні того, чи заходи були «необхідними в демократичному суспільстві», він буде розглядати питання про те, чи були причини, з урахуванням справи в цілому, виправданими, належними та достатніми, і чи були ці заходи пропорційними законним цілям (Z проти Фінляндії).

З розвитком своєї практики ЄСПЛ далі пояснив цю вимогу, зазначивши, що поняття «необхідність» для цілей ст. 8 Конвенції означає, що втручання повинно відповідати нагальній соціальній потребі, і, зокрема, повинно залишатися пропорційним досягнутій законній меті. Вирішуючи, чи було втручання «необхідним», ЄСПЛ розглядатиме межі розсуду, надані державним органам влади, однак обов`язок держави-відповідача - продемонструвати існування нагальної соціальної позиції за втручанням (Piechowicz проти Польщі).

Враховуючи вказане, слідчий суддя приходить до висновку, про обґрунтованість клопотання в частині скасування обов`язку, покладеного на підозрюваного «здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну», а відтак він підлягає скасуванню.

Слід відмітити, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та одночасно такий запобіжний захід повинен бути обраний пропорційно до наявних ризиків та в світлі фактичних обставин справи, задля недопущення порушень прав особи підозрюваного та меті, яку переслідує кримінальне провадження.

Варто зазначити, що застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді застави є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, та вважає що вона обумовлена тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік підозрюваного; міцність соціальних зв`язків, наявність сім`ї; відсутність судимостей; дотримання підозрюваним умов застосованого запобіжного заходу та виходячи з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 22, 26, 177, 178, 179, 182, 183, 201, 205, 309, 372, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 про зміну підозрюваному, у кримінальному провадженні №0000158 від 02.04.2022, ОСОБА_5 , запобіжного заходу - задовольнити частково.

Скасувати обов`язок, покладений на ОСОБА_5 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року у справі №757/41702/24-к, а саме:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення буде проголошений 12.11.2024 о 09-05 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1