У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 та законного представника підозрюваного ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей Холмківської сільської ради - ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000632, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про обрання щодо неповнолітнього підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР під № 0000632 від 10.09.2024, за ч.2 ст. 289, ч.2 ст.15-ч.4 ст. 186 КК України, про обрання щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що:

Слідчим відділеннями відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 10.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000632.

10.09.2024 року ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

10.09.2024 року слідчим за погодженням із прокурором повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підзору у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

11.09.2024 року слідчим за погодженням із прокурором повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну раніше оголошеної підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Слідчий вказує на те, що як встановлено, досудовим розслідуванням, 10.09.2024 близько 11:53 неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21093», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 та фактичним власником якого є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово знаходиться без нагляду, на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань та з метою протиправного вилучення у власника, всупереч його волі, транспортного засобу, шляхом вільного доступу проник на територію домогосподарства, звідки незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ», модель «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У клопотанні вказано на те, що своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавив потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 можливості реалізовувати свої права відносно транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21093», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску та завдав матеріального збитку на суму останньому на суму, яка встановлюється.

Окрім цього, як вказує слідчий, встановлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан.

Також згідно клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що 10.09.2024 близько 11:53 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом та метою, реалізовуючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, в умовах воєнного стану, в супереч волі власника шляхом вільного доступу проник до транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21093», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 та фактичним власником якого є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав автомобільну магнітолу з маркуванням НОМЕР_3 , чорного кольору, яку в подальшому виніс на подвір`я, виконавши всі можливі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак свої дії до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений власником транспортного засобу.

Слідчий вказує, що таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом поєднаним з проникненням у сховище та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану.

У клопотанні зазначено, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом поєднаним з проникненням у сховище та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, обґрунтовується такими доказами, як: 1) документи: протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.09.2024; протокол огляду місця події від 10.09.2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 10.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 10.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 10.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 10.09.2024; протокол затримання ОСОБА_4 від 10.09.2024; повідомлення ОСОБА_4 про підозру, протокол допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий вказує на те, що метою застосування вказаного запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні .

Окрім того, у клопотанні на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , знаючи про тяжкість покарання (за ч.2 ст. 289 КК України від 5 до 8, а за ч. 4 ст. 186 КК України від 7 до 10 років позбавлення волі) яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки: під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення стороною обвинувачення допитано свідків, чиї показання слідчий, прокурор врахували під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають важливе значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; в ході проведення досудового розслідування проводяться оперативні заходи з метою встановлення можливих свідків та очевидців, які в подальшому будуть допитані, як свідки і їхні покази можуть мати важливе значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Так, ОСОБА_4 може вчинити спроби незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше показань, що негативним чином позначиться на неупередженості дослідження обставин кримінального правопорушення.

При цьому слідчий вказує на неможливість запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Так, на переконання слідчого, жоден з них не здатен унеможливити ризики, зазначені у клопотанні, позаяк наявність лише передбачених ст. 194 КПК України обов`язків, які можуть бути покладені на підозрюваного, не забезпечить реальної можливості запобігти ризиками, передбаченим ст. 177 КПК України.

У клопотанні також вказано на те, що органом досудового розслідування планується застосування запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою, а тому згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України додаткові обов`язки на підозрюваного не покладаються.

Також згідно клопотання: під час обрання вказаного запобіжного заходу слідчим та прокурором враховано такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Взято до уваги, що у матеріалах досудового розслідування містяться докази, які є вагомими для повідомлення ОСОБА_4 про підозру, та свідчать про об`єктивний зв`язок між підозрюваним та вчиненим кримінальним правопорушенням. Перелік доказів вказаний вище, а саме на 2-му аркуші цього клопотання; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Враховано, що у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років; вік та стан здоров`я підозрюваного. Взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 є неповнолітнім, не належить тяжко хворих осіб, багатодітних батьків тощо, а тому не існує обставин, які б істотно впливали на доцільність застосування вказаного запобіжного заходу; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців. Взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 неодружений, не має дітей на утриманні; репутацію підозрюваного. Стороною обвинувачення враховано, що факторів, які формують репутацію підозрюваного та впливають на обрання запобіжного заходу, наприклад участь у бойових діях при виконанні військового обов`язку, наявність поранень при виконанні службового або громадянського обов`язку, держаних нагород, почесних звань не встановлено; наявність судимостей у підозрюваного. Слідчим та прокурором встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий. дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше. Враховано, що до підозрюваного запобіжні заходи у цьому кримінальному провадженні раніше не застосувались ; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення. Не встановлено ; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Встановлено, що діями підозрюваного ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_11 , завдано матеріального збитку на суму, яка встановлюється.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176-178, 184 КПК України, слідчий просить: обрати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 10.11.2024 включно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити. Окрім того, просив врахувати, що відносно підозрюваного у іншому кримінальному провадженні, обвинувальний акт по якому направлено до суду, було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вказуючи, що підозрюється у вчиненні злочину який мав місце під час обрання відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні поданого клопотання, обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, враховуючи що підозрюваний є неповнолітнім.

Законний представник підозрюваного ОСОБА_6 та представник служби у справах дітей Холмківської сільської ради - ОСОБА_7 у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні поданого клопотання, обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого законного представника та захисника. Вказуючи, що дійсно знаходиться під домашнім арештом, але його відпустили погуляти. Вказує, що більше такого не повториться, просив застосувати до нього домашній арешт.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно ст. 492 КПК України :

За наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Про затримання і взяття під варту неповнолітнього негайно сповіщаються його батьки чи особи, які їх замінюють.

Відповідно до ч.2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділеннями відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 10.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000632.

10.09.2024 року ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

10.09.2024 року слідчим за погодженням із прокурором повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підзору у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

11.09.2024 року слідчим за погодженням із прокурором повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну раніше оголошеної підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом поєднаним з проникненням у сховище та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, обґрунтовується такими доказами, як: 1) документи: протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.09.2024; протокол огляду місця події від 10.09.2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 10.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 10.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 10.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 10.09.2024; протокол затримання ОСОБА_4 від 10.09.2024; повідомлення ОСОБА_4 про підозру, протокол допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 .

Під час розгляду клопотання на переконання слідчого судді, стороною обвинувачення, на підставі доказів, доведено наявність ризику того, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний є неповнолітнім попри це відносно нього у іншому кримінальному провадженні раніше обирався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому вчинення кримінальних правопорушень підозра у скоєнні яких повідомлена ОСОБА_4 , мали місце уже під час строку дії обраного відносно останнього запобіжного заходу.

Варто зазначити, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України , за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також ч.2 ст. 15-ч. 4 ст. 186 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Так, вказані кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України належать до тяжких злочинів.

Слідчий суддя вважає дуже високою імовірність того, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності за вчинені ним злочини останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

При цьому слідчий суддя враховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. При цьому, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя враховує те, що під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення стороною обвинувачення допитано свідків, чиї показання слідчий, прокурор врахували під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають важливе значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Таким чином слідчий суддя вважає доведеним існування ризику того, що підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків, які бачили його на місці вчинення кримінального правопорушення, з метою зміни показів таких осіб на свою користь.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним. Підозрюваний ОСОБА_4 не має постійного джерела доходів та засобів для існування, не працює та не навчається.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, незаконно впливати на свідків, як основних джерел показів в даному кримінальному провадженні, з метою уникнення від покарання шляхом залякування свідків та очевидців даної події.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне:

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються зміст ст. 37 Конвенції про права дитини, яка встановлює, що «арешт, затримання чи тюремне ув`язнення здійснюється згідно із законом та використовується як крайній захід і протягом якомога коротшого відповідного періоду часу» та практику ЄСПЛ, зокрема рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України» (обрання альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою).

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в обранні запобіжного заходу неповнолітньому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину.

Слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м"яких запобіжний заходів, зокрема: особистого зобов`язання, оскільки відсутні фактичні дані, що ОСОБА_4 зможе виконати зобов`язання, визначені ст. 194 КПК України, особиста порука також не може бути застосована, оскільки в ході розгляду клопотання мати підозрюваного не поручилися перед судом за виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України; домашній арешт - оскільки підозрюваний, з урахуванням наявних в матеріалах доказах, у будь-який момент може залишити місце проживання та переховуватись від органів досудового розслідування, суду, що свідчить про недоцільність обрання домашнього арешту.

При цьому слідчий суддя враховує, що відносно підозрюваного вже обирався запобіжний захід саме у вигляді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, та що саме під час строку дії такого ним імовірно вчинено нові кримінальні правопорушення, згідно матеріалів клопотання.

Крім того, вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього крім запобіжних заходів як альтернативи передання неповнолітнього під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, слідчий суддя не вбачає для цього підстав, оскільки мати неповнолітнього не поручились перед судом за нього.

Як визначено в ч.ч. 1, 2 ст. 493 КПК України, до неповнолітніх підозрюваних чи обвинувачених, крім запобіжних заходів, передбачених статтею 176 цього Кодексу, може застосовуватися передання їх під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, а до неповнолітніх, які виховуються в дитячій установі, - передання їх під нагляд адміністрації цієї установи. Передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд батьків, опікунів, піклувальників або адміністрації дитячої установи полягає у взятті на себе будь-ким із зазначених осіб або представником адміністрації дитячої установи письмового зобов`язання забезпечити прибуття неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого до слідчого, дізнавача, прокурора, слідчого судді, суду, а також його належну поведінку.

При цьому, в ч. 4 ст. 493 КПК України передбачено, що до передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд суд зобов`язаний зібрати відомості про особу батьків, опікунів або піклувальників, їхні стосунки з неповнолітнім і впевнитися у тому, що вони можуть належно здійснювати нагляд за неповнолітнім

Разом з тим, даних, які об`єктивно доводять той факт, що законний представник неповнолітнього обвинуваченого його мати може належно здійснювати нагляд за сином та, відповідно, реально забезпечити його належну, в тому числі процесуальну, поведінку, слідчим суддею не встановлено, а відтак підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 493 КПК України, не вбачається.

Врахувавши вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам вчинити інший злочин.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 та кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15 -ч.4 ст. 186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно останнього у виді тримання під вартою.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_4 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Окрім загальних підстав, слідчий суддя враховує вікові та психологічні особливості підозрюваного, а також особу підозрюваного, який раніше не судимий, не спостерігається у лікарів фтизіатра та психіатра.

Відповідно до ст. 37 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН у 1989 р. і ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 p., міститься положення про те, що "арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу".

Згідно з п. 13.2 "Пекінських правил" утримання під вартою до суду за можливістю має замінюватись іншими альтернативними заходами. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України від 26 квітня 2001 р. "Про охорону дитинства" затримання та арешт неповнолітніх застосовується як винятковий захід і тільки у випадках та порядку, встановлених законом.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Що стосується визначення підозрюваному ОСОБА_4 , альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя, поряд з положеннями ст. 182,183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 , ураховуючи його особистість та психофізичний стан, обставини вчинення злочину, ступень наявних ризиків, слідчий суддя вважає за можливе в якості альтернативи тримання під вартою останньому встановити заставу в розмірі, встановленому для тяжких злочинів, яка на думку слідчого судді здатна забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які визначаються згідно положень ч.5 ст.194 КПК України.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Такою сумою застави слід визначити 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатньо для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000632, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про обрання щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 30.10.2024 року, включно.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, а саме двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

Роз`яснити, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_4 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1