ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 Справа №607/13526/24 Провадження №1-кп/607/1661/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 02 квітня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянки України, уродженки та зареєстрованої по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженої, має на утриманні одну малоліню дитину та одну неповнолітню дитину, проживає по АДРЕСА_2 , працює оператором заправної станції 3-го розряду ПАТ «Укрнафта», несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_3 , постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/6280/23 від 08.06.2023, яка набрала законної сили 31.08.2023, визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130, КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2024 у обвинуваченої ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на умисне невиконання вищевказаної постанови суду, що набрала законної сили.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність даної

постанови суду від 08.06.2023, щодо позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», вчинила дії щодо умисного невиконання постанови суду.

Так, не виконуючи рішення суду, яким обвинувачену позбавлено права керування транспортними засобами, ОСОБА_3 , 12.03.2024, о 08:28 год, в АДРЕСА_3 , керувала транспортним «Skoda Octavia Combi» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого відсутні передбачені конструкцією транспортного засобу брудозахисні фартухи та бризковики, чим порушила п. 31.4.7.е ПДР України та була зупинена працівниками патрульної поліції.

Вказаними діями, обвинувачена ОСОБА_3 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнала повністю та підтвердила зазначені в обвинувальному акті обставини, зокрема, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2023, визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130, КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Однак, не виконувала рішення суду, та продовжувала здійснення керування транспортними засобами і 12.03.2024, близько о 08:30 год, , керувала транспортним «Skoda Octavia Combi» реєстраційний номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , де допустила порушення ПДР та була зупинена працівниками патрульної поліції. У вчиненому щиро розкаюється, просить її суворо не карати.

Обвинувачена ОСОБА_3 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилася зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилася від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до нетяжких злочинів, особу винної, яка не судима, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, працевлаштованої, її вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох дітей, стан здоров`я; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини та щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Суд приймає до уваги те, що покарання є заходом примусу, від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі.

Водночас з врахуванням пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, даних про її особу, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченої у період її дії на неї слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує і відношення обвинуваченої до вчиненого, оцінки негативно своїх дій та бажання ОСОБА_3 стати на шлях виправлення, не вчиняти правопорушень в майбутньому.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1