КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6123/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, українки, громадянки України, розлученої, має чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчої групи, старшого слідчого в ОВС 4-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної у кримінальному провадженні № 0001363 від 20.07.2023 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 08 жовтня 2024 року включно, з утриманням її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк дії ухвали визначено в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 08 жовтня 2024 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений час; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця перебування; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку захисника, слідчий суддя при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином не дослідив обставин, що дають підстави підозрювати, та вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення.

Зазначає, що, обгрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий вказує на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також, у клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчий посилається на ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а також на те, що до ОСОБА_7 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Крім того, слідчий зазначає й про те, що на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Разом з тим, сторона захисту вважає, що ризики, на які посилається слідчий у клопотанні - відсутні.

Так, посилання прокурора на переховування від суду через тяжкість інкримінованого злочину та міри покарання не є безумовною підставою тримання підозрюваної під вартою, та є припущенням, оскільки жодного наміру переховуватися від суду ОСОБА_7 не має, а слідчим не підтверджено та не надано доказів протилежного. Також, не надано доказів, що до ОСОБА_7 раніше застосовувались запобіжні заходи, умови яких вона порушувала.

Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проживає зі своїми дітьми та батьками, тобто має тісні соціальні зв`язки, не має фінансових можливостей для ухилення від слідства чи суду. Вказане зводить до мінімуму ризик переховування особи від суду.

Захисник зазначає, що сам по собі факт того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину не може свідчити про її намір ухилятися від суду.

Навпаки, ОСОБА_7 має намір та бажання належним чином виконувати усі обов`язки, які будуть на неї покладені.

Вказує, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою чи відмови в зміні на більш м`який запобіжний захід не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

Посилається на те, що аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що підозрювана може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування підозрюваної не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин.

Таким чином, тяжкість покарання не може бути підставою для тримання ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, ОСОБА_7 не зможе ухилятися від суду, органу досудового розслідування, оскільки буде перебувати під цілодобовим домашнім арештом, а тому цей ризик нівелюється застосуванням більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку адвоката, посилання слідчого на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (оскільки проживає з ними в одному місті та області) - є безпідставним припущенням органу досудового розслідування.

Зазначає, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, вказаний ризик наразі не існує.

При цьому, посилання слідчого на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, шляхом створення підозрюваною штучних доказів та підбурюванням осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження у подальшому ними захисних версій, а також, зловживанням своїми процесуальними правами, є лише пустим непідтвердженим твердженням та припущенням органу досудового розслідування.

При цьому, органом досудового розслідування вже проведені обшуки і вилучені речі, які зазначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, а за завідомо неправдиві свідчення передбачено кримінальну відповідальність (ст. 384 КК України).

Захисник наголошує, що ОСОБА_7 не має наміру погіршувати своє становище, в якому вона вже перебуває, а навпаки, має намір належним чином виконувати обов`язки, які будутьпокладені на неї судом та кримінально процесуальним Законом.

Також, зазначає про необгрунтованість доводів слідчого про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, (продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється) з посиланням на те, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаного кримінального правопорушення.

На думку апелянта, вказане посилання слідчого є безпідставним, голослівним, нічим не підтвердженим, оскільки ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягається вперше, раніше не судима, є матір`ю одиначкою, на утриманні якої перебуває четверо дітей, має батька інваліда II групи та матір пенсіонерку, а тому, не має на меті вчиняти кримінальні правопорушення. Крім того, сам по собі факт того, що підозрювана не працює, не свідчить про те, що вона має намір вчиняти злочин.

Таким чином, вказаний ризик теж відсутній.

Адвокат звертає увагу на те, що процес доведення перед судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, повинен складатися з надання відповідних, беззаперечних доказів, повідомлення суду реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дозволило б суду зробити висновок про наявність обґрунтованих ризиків. Таких доказів слідчим надано не було.

Тобто, слідчим не лише не надано доказів існування вказаних ризиків, а навіть не надано доказів «логічної», обґрунтованої можливості існування таких ризиків.

ОСОБА_7 є матір`ю одиначкою і на її утриманні перебувають четверо дітей, які потребують наявності материнської опіки та значною мірою прив`язані до матері.

Проте, судом першої інстанції зазначена обставина була проігнорована і не взята до уваги.

Зважаючи на наведене, сторона захисту вважає, що існують підстави для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2024 року, зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обранні менш суворого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за фактичним місцем проживання. При цьому, зобов`язання ОСОБА_7 носити електронний засіб контролю (браслет) повністю усуне ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки правоохоронні органи повністю та цілодобово можуть контролювати місцезнаходження підозрюваної, і таким чином, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту повністю забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року за № 0001363, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ,ч. 3 ст. 307 КК України.

Як вбачається з додатків, долучених до клопотання, 08.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України (т. 2, а.с. 232-237).

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 10.07.2024 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 05.09.2024 року включно (т. 2 а.с. 243).

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_11 від 26.08.2024 року у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 08.10.2024 року включно (т. 2 а.с. 245-248).

30 серпня 2024 року слідчий слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором третього відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах строку досудового розслідування, тобто до 08.10.2024 року включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Слідчий в клопотанні наголосив, що проведення зазначених слідчих (розшукових) та процесуальних дій мають суттєве значення для судового розгляду даного кримінального провадження, вирішення кваліфікації дій кожного з підозрюваних та впливають на повноту досудового розслідування і судового розгляду.

Вказані обставини свідчать про те, що закінчення досудового розслідування на даному етапі є неможливим та потребує додаткового строку досудового розслідування, оскільки результати цих процесуальних дій мають суттєве значення для кримінального провадження, тобто для забезпечення повного та неупередженого розслідування, а також для виконання основного завдання кримінального провадження.

Провести зазначені слідчі (розшукові) та процесуальні дії до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тобто до 05.09.2024 року, неможливо у зв`язку із характером вчинених кримінальних правопорушень, специфікою розслідування даного роду злочинів, об`ємністю кримінального провадження, перевіркою підозрюваних на вчинення інших кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, великим обсягом призначених судових експертиз, виконання яких вплине на остаточну кваліфікацію дій підозрюваних, а також у зв`язку із іншими об`єктивними обставинами, які перешкоджали завершити досудове розслідування у зазначений строк.

З часу обрання підозрюваній запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та наявні до цього часу в повному обсязі, оскільки в ході досудового розслідування з моменту обрання запобіжного заходу під час проведення слідчих дій не здобуто підстав для можливої зміни раніше повідомленої підозри з кваліфікацією статті, санкція якої передбачає менш тяжке покарання, ніж те, яке передбачено на цей час, у разі визнання підозрюваної винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обґрунтовано підозрюється, а тому у органу досудового розслідування виникає необхідність у продовженні строку застосування раніше обраного стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Крім того, підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 орган досудового розслідування вказує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, яка підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності. Також наявними ризиками, які передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється. Обрання більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Вказані ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який. У разі застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останньою впливу на підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконання процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчої групи, старшого слідчого в ОВС 4-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної у кримінальному провадженні № 0001363 від 20.07.2023 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 08 жовтня 2024 року включно, з утримуванням її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк дії ухвали визначено в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 08 жовтня 2024 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останньої у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, його наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваної.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваної, її вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегією суддів також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваної, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваній винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив підозрюваній розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при продовженні строків тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Колегія суддів зауважує, що доказів того, що стан здоров`я підозрюваної не допускає тримання її під вартою, слідчому судді не надано та матеріали провадження таких доказів не містять, а тому перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою немає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що підозрювана до кримінальної відповідальності притягається вперше, раніше не судима, є матір`ю одиначкою, на утриманні якої перебуває четверо дітей, має батька інваліда II групи та матір пенсіонерку, а тому, не має на меті вчиняти кримінальні правопорушення, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179, 181, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4