КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/9338/24 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/4917/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваної: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2024 року клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - задоволено.

Застосовано до підозрюваної за частиною другою статті 302 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши цілодобово не відлучатися з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом часу до 29 серпня 2024 року прибувати до слідчого, якому доручене проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання.

Строк дії ухвали встановлено до 29 серпня 2024 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

У мотивування скарги зазначає, що у кримінальному провадженні відсутні законні підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту через необґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Вказує, що жодним із долучених до клопотання протоколом НСРД чи іншим доказом не встановлено факт обізнаності ОСОБА_7 у протиправній діяльності її орендарів у приміщеннях, що нівелює твердження, викладені у клопотанні та ухвалі суду про наявність спільного злочинного умислу на створення та утримання місць розпусти з метою наживи.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 сама виховує чотирьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми та перебувають на її утриманні; вона є ФОП та сумлінно сплачує податки від здачі квартир в оренду; міцність соціальних зав`язків ОСОБА_7 підтверджується серед іншого також чисельними позитивними характеристиками від сусідів, установ та громадян, що були у розпорядженні суду та мали бути враховані.

Також посилається на те, що ОСОБА_7 особисто не знайома та не знає жодного зі свідків, що допитані в рамках кримінального провадження, а їх покази наразі лише підтверджують її діяльність по здачі в оренду квартир як ФОП, вплив на понятих здійснений бути не може, оскільки слідчі дії, в яких вони були залучені, фіксувались на відеозйомку та не можуть бути спотворені.

Зауважує, що стороною обвинувачення та слідчим суддею в обґрунтування прийнятого рішення не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

09 липня 2024 року до апеляційного суду надійшла доповнена апеляційна скарга від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , в якій останній просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого; скасувати повідомлення про підозру від 28 червня 2024 року ОСОБА_7 за частиною другою статті 302 КК України та зобов`язати прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001856 від 14 червня 2023 року вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про час та дату повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 302 КК України, в межах даного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Деснянського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0001856 від 14 червня 2023 року за частиною другою статті 302, частиною другою статті 303, частиною другою статті 307 КК України.

Згідно даних клопотання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня місяця 2023 року, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на створення та утримання місць розпусти та звідництво, з метою особистого збагачення, за рахунок вчинення злочинів проти громадського порядку і моральності та остання створила групу, яка забезпечувала діяльність з надання сексуальних послуг особами жіночої статі, отримуючи при цьому систематичний протиправний прибуток від такої діяльності.

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_10 , перебуваючи у невстановленому місці, не пізніше червня 2023 року залучила до вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_13 , отримавши згоду від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , розподіливши злочинні ролі поміж собою, почали діяти наступним чином. Так, ОСОБА_14 , відповідно до відведеної їй ролі, орендувала подобово квартири у ОСОБА_7 , в яких надавались сексуальні послуги, втягувала осіб до заняття проституцією, контролювала потік клієнтів, яким надавались послуги сексуального характеру, викладала онлайн-оголошення послуг сексуального характеру на веб-сайтах ІНФОРМАЦІЯ_2 , контролювала актуальність реклами з надання послуг сексуального характеру, здійснювала розподіл найманого житла серед осіб, які надавали послуги сексуального характеру, вирішувала питання про вартість наданих послуг сексуального характеру в залежності від обсягу і виду надання таких, інструктувала з приводу отримання плати за надання послуг сексуального характеру, здійснювала розподіл грошових коштів, а саме прибутку, отриманого від надання послуг сексуального характеру, а також здійснювала контроль за іншими учасниками групи у сфері надання послуг сексуального характеру.

Відповідно до відведеної ролі ОСОБА_11 , за вказівкою ОСОБА_15 , здійснював підбір осіб, які пропонували надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду для клієнтів, вів з ними співбесіди, оцінював їх фізіологічні дані шляхом перегляду фотокарток, відслідковував потік клієнтів, яким надавались послуги сексуального характеру, здійснював збирання з осіб, які надавали послуги сексуального характеру, грошових коштів, безпосередньо здійснював рекламування послуг сексуального характеру, тобто займався актуалізацією реклами на сайтах з надання послуг сексуального характеру, розміщував оголошення на веб- ресурсах, оновлював реклами з надання сексуальних послуг, зазначав контактні номери осіб, які надавали послуги сексуального характеру.

Відповідно до відведеної ролі ОСОБА_12 , за вказівкою ОСОБА_14 , безпосередньо вела перемовини з клієнтами з приводу надання послуг сексуального характеру, відслідковувала наявність у найманих квартирах засобів контрацепції, обумовлювала з клієнтами вид, перелік та деталі наявних сексуальних послуг, по мірі завантаження найманих квартир вирішувала та проговорювала з клієнтами адреси квартир, у яких надавались послуги сексуального характеру.

Відповідно до відведеної ролі ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_15 , маючи у власності житлові приміщення у Деснянському районі міста Києва, які розташовані за наступними адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , з метою наживи, будучі заздалегідь обізнаною про спільну протиправну діяльність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо створення місць розпусти та звідництва, з метою збагачення останніх, шляхом надання в оренду вищевказаних житлових приміщень за грошову винагороду, в залежності від кількості кімнат та стану квартири, здійснювала їх утримання шляхом підтримання належного стану квартири та забезпечення осіб, які надавали послуги сексуального характеру, усіми необхідними для проживання речами.

З метою досягнення злочинної мети, направленої на протиправне збагачення шляхом систематичного зайняття сутенерством та організації діяльності по забезпеченню заняття проституцією іншими особами, розподілявши отримані прибутки від такої діяльності, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залучали осіб жіночої статі для зайняття проституцією, які надали свою добровільну згоду на надання послуг сексуального характеру у м. Києві, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на створення та утримання місць розпусти з метою наживи, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з метою створення місць розпусти для постійного вчинення розпусних дій ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , тобто для забезпечення умов заняттям проституцією, підшукали квартири у м. Києві, які розташовані за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 .

Після чого, у невстановлені в ході досудового розслідування дату, час та місці, розміщували реклами у Всесвітній мережі Інтернет ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та у вказаних квартирах організували місця розпусти, почали їх утримувати, тобто сплачувати грошові кошти за користування вказаними квартирами, організували їх прибирання, утримання в належному стані, розміщення у них осіб, що займаються проституцією, пошук клієнтів, які будуть отримувати послуги проституток за вказаними адресами та отримання за це грошових коштів.

28 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за частиною другою статті 302 КК України.

29 червня 2024 року слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 звернувся до суду у кримінальному провадженні №0001856 від 14 червня 2023 року з клопотанням, погодженим прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваної за частиною другою статті 302 КК України ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2024 року клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - задоволено.

Застосовано до підозрюваної за частиною другою статті 302 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши цілодобово не відлучатися з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом часу до 29 серпня 2024 року прибувати до слідчого, якому доручене проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання.

Строк дії ухвали встановлено до 29 серпня 2024 року.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно частини другої статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом частин першої-четвертої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» статті 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 302 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 302 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами у їх сукупності.

Крім того, слідчим суддею враховано окрім наданих органом досудового розслідування матеріалів, документи та відомості, які надані стороною захисту, зокрема, дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, є ФОП.

Також слідчим суддею визнано доведеними доводи клопотання про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань, оскільки останні мешкали в квартирах, що належать ОСОБА_7 , у зв`язку з чим дійдено обґрунтованого висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання у клопотанні.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, стороною обвинувачення доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваної та конкретних обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім цілодобового домашнього арешту, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на дані про особу підозрюваній були враховані слідчим суддею у сукупності із процесуальною поведінкою підозрюваної, а також тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, внаслідок чого слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування підозрюваній запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час розгляду клопотання тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти запобіжний захід саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної, виконання нею процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, дані про особу підозрюваної та інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та обґрунтовано застосував щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків з метою зміни їх показань; вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на міру покарання, що може загрожувати їй у разі визнання винуватою, особу підозрюваної, а також на те, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення шляхом продовженням надання послуг з оренди належних їй приміщень для надання послуг сексуального характеру та здійснювати вплив на свідків з метою зміни їх показань, оскільки останні мешкали у квартирах, що їй належать.

З наведених підстав, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді та не убачає підстав для відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, оскільки, на переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом та здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 302 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що жодним із долучених до клопотання протоколом НСРД чи іншим доказом не встановлено факт обізнаності ОСОБА_7 у протиправній діяльності її орендарів у приміщеннях, що нівелює твердження, викладені у клопотанні та ухвалі суду про наявність спільного злочинного умислу на створення та утримання місць розпусти з метою наживи, а також що ОСОБА_7 особисто не знайома та не знає жодного зі свідків, що допитані в рамках кримінального провадження, а їх покази наразі лише підтверджують її діяльність по здачі в оренду квартир як ФОП, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги захисника підозрюваної висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3