Справа № 953/8914/24
н/п 1-кс/953/7177/24
"01" жовтня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
Прокурор зазначає, що 25 вересня 2024 року до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_17 щодо вимагання у нього невідомими особами грошових коштів.
27 вересня 2024 року за участю ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 проведений огляд предметів, які ОСОБА_18 добровільно видав, а саме: банківські «пенсійні» картки, відкриті в « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Прокурор зазначає, що під час проведення огляду вищевказаних банківських карток ОСОБА_18 повідомив, що 20 вересня 2024 року чоловік на ім`я ОСОБА_19 взяв у нього зазначені вище банківські картки з метою здійснення перевірки, чи є серед власників зазначених карток військовослужбовці ЗСУ, які загинули. Після чого чоловік на ім`я ОСОБА_19 повідомив ОСОБА_18 , що поверне йому зазначені банківські картки лише після того, як отримає від нього грошові кошти у розмір 5000 доларів США.
27 вересня 2024 року ОСОБА_18 передав чоловікові на ім`я ОСОБА_19 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, після чого вказаний чоловік віддав йому зазначені вище банківські картки.
Прокурор зазначає, що перелічені вище банківські картки визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, тому з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають значення для кримінального провадження, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Прокурор ОСОБА_20 у судове засідання не з`явилася, до клопотання долучена заява, в якій просила клопотання про арешт майна розглядати без її участі. Клопотання просила задовольнити.
Відповідно до ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання викликаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора, виходячи з такого.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор обґрунтовуючи клопотання, посилається на те, що добровільно видане потерпілим ОСОБА_18 майно, а саме: банківські картки «Ощадбанк», відкриті на ім`я: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , на яке вона просить накласти арешт, є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, та зберегло на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Так, вирішуючи питання про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя виходить з такого.
Диспозиція статті ч. 1 ст. 189 КК України сформульована законодавцем як вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання).
Аналізуючи надані суду докази, якими прокурор обґрунтовує клопотання про арешт майна, слідчий суддя встановив, що у вказаному кримінальному провадженні розслідується факт вимагання невстановленими особами у громадянина ОСОБА_18 грошових коштів з погрозою обмеження прав, свобод, законних інтересів цих осіб, (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
При цьому прокурор, звертаючись з відповідним клопотанням, просить накласти арешт на банківські картки «Ощадбанк», відкриті на ім`я: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які, як зазначає прокурор, визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, однак доказів зазначеного слідчому судді не надано.
У частині 2 ст. 171 КПК України вказано, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що банківські картки, на які прокурор просить накласти арешт, є «пенсійними», іменними картками, тобто такими, що належать на праві власності конкретним особам, прізвища та ім`я яких зазначені на зворотній стороні банківської картки.
З аналізу викладеного слідує, що ОСОБА_18 не є власником зазначених вище банківських карток.
Прокурор у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтовує, об`єктом чого є зазначені вище банківські картки, та які сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, містять вказані картки.
Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке розслідується у цьому кримінальному провадженні, та беручи до уваги обставини, викладені у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні правові підстави вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є доказом кримінального правопорушення, оскільки вказані банківські картки не є предметами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, крім того не зберегли на собі слідів його вчинення.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з тим у порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України прокурор не навів достатніх правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно, а тому слідчий суддя дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання слід відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1