Справа №613/1687/24 Провадження № 1-кс/613/458/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Слідчий суддя Богодухівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілою, за якою просить: скасувати постанову дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Х/о від 26.10.2024 року. Зобов`язати дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області виконати вимоги ст.55 ч.2 КПК України щодо визнання її потерпілою. Витребувати матеріали кримінального провадження 0000130 із СПД №1 Богодухівського РВП. Поновити строк на оскарження постанови про відмову у задоволенні клопотання від 26.10.2024.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що в СПД №1 Богодухівського РВП проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню №0000130, правова кваліфікація ч.1 ст.125 КК України. 26.10.2024 дізнавачем ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні її клопотання від 24.10.2024 року, з посиланням на те, що у ОСОБА_3 відсутні будь-які тілесні ушкодження, за медичною допомогою вона не зверталась та відсутні будь-які підтверджуючі документи про спричинення їй тілесних ушкоджень. Скаржник з вказаною постановою не погоджується, при цьому зазначає, що до її домоволодіння, без дозволу, зайшла група осіб, які не пояснюючи причину свого візиту, висловлювалися нецензурною лайкою та спричинили їй тілесні ушкодження. Також зазначає, що дізнавачем ОСОБА_4 були взяті до уваги лише показання осіб, які вчинили хуліганські дії, які захищають свої дії, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Показання потерпілої сторони до уваги не прийнято. При цьому заявник зазначає, що відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпли у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого вникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадженя як потерпілого, що передбачено ч.2 ст.55 КПК України.

Заявник та її представник адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, представник заявника надала клопотання відповідно до змісту якого просила розглядати справу №613/1687/24 о 10-00 год. 22.11.2024 року без участі ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 . Також відмовляється від проведення судового засідання в режимі ВКЗ.

Представник СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена, надала заяву, за змістом якої скаргу просить розглядати без її участі. ЇЇ неявка, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги. На запит суду матеріали надано не було.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення з погляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню №0000130 від 26 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2024 року встановлено, що 12.06.2024 року близько 18-00 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 увірвалися на подвір`я будинку, виражалися брутальною лайкою, спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_11 та фізичну біль його цивільній дружині ОСОБА_3 , злякали дітей. Від цієї події діти отримали стрес, ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження. По справі проведено слідчі дії, а саме: допитані свідки, які являлись очевидцями злочину та особи, які причетні до вчинення злочинних дій. Також, по справі проведено з участю потерпілого ОСОБА_12 та його цивільної дружини ОСОБА_3 слідчий експеримент події злочину, внаслідок чого в матеріалах кримінального провадження знаходиться протокол відтворення обстановки та обставин події слідчим з участю понятих. На думку скаржника було вчинено хуліганство групою осіб, оскільки було порушено громадський порядок.

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2024 року була скасована постанова дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 від 21 серпня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000130 за ч.1 ст.125 КК України.

24 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до дізнавача СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області з заявою за якою просила визнати її потерпілою по кримінальному провадженню №0000130, з посиланням на те, що 12.06.2024 року близько 18-00 год. до її домоволодіння, без дозволу, зайшла група осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 т ОСОБА_10 , які не пояснюючи причину свого візиту, виражалися брутальною лайкою, спричинили легкі тілесні ушкодження його чоловіку ОСОБА_11 , налякали дітей. Вищезазначені особи, не зважаючи на присутність дітей, вчиняли злочинні дії близько 30 хвилин. При цьому ОСОБА_13 штовхнула її близько 30 хвилин. При цьому ОСОБА_13 штовхнула ОСОБА_3 в груди, через що остання впала на землю та отримала фізичну біль. ОСОБА_14 , продовжуючи свої хуліганські дії пошкодила ногою хвірточку.

Крім того, представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 зверталася до дізнавача СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області з проханням змінити правову кваліфікацію злочину по кримінальному провадженню №0000130 з ч.1 ст.125 ККУ на ч.2 ст.296 ККУ.

Постановою дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 26 жовтня 2024 року було відмовлено в задоволенні заявленого клопотання від 24.10.2024 ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000130.

Як вбачається із змісту постанови, що оскаржується, дізнавач приймаючи рішення про відмову в задоволенні заявленого клопотання від 24.10.2024 ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000130, а саме у визнанні ОСОБА_3 потерпілою зазначає про те, що згідно інформації яку надала ОСОБА_3 під час досудового слідства у останньої будь-які тілесні ушкодження відсутні, за медичною допомогою вона ніде не зверталася, будь-яких підтверджуючих документів про спричинення тілесних ушкоджень до СД не надходило.

Аналіз вищевикладеного в сукупності з нормами кримінально-процесуального законодавства дають підстави для висновку, що рішення дізнавача про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000130 від 26.10.2024 року за ч.1 ст.125 КК України є помилковим, передчасним та таким, що не відповідає встановленим обставинам кримінального провадження та нормам закону і має бути скасоване.

Так, згідно ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди,а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти, крім іншого, втрати немайнового характеру внаслідок душевного дискомфорту, переживань, страждань, ускладнень особистого життя, що спричинені фізичним болем та стражданнями, які особа зазнала внаслідок протиправних дій, інші негативні наслідки у сфері особистого і суспільного життя, що стались внаслідок кримінального правопорушення або інших незаконних дій чи бездіяльності.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що … заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що дізнавач підставами для відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні зазначила, що згідно наданої ОСОБА_3 інформації під час досудового слідства у останньої тілесні ушкодження відсутні, за медичною допомогою ніде не зверталася, будь-яких підтверджуючих документів про спричинення тілесних ушкоджень до СД не надходило.

Проте такі твердження дізнавача спростовуються приведеними вище фактами щодо наявності в матеріалах кримінального провадження процесуальних документів (заяв, клопотань), в яких ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_5 послідовно та беззаперечно вказують про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Крім того слід зазначити, що кримінальне правопорушення кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тоді як ОСОБА_3 вважає себе потерпілою від хуліганських дій, не може бути підставою для відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою, так як дана кваліфікація, крім того, що здійснена всупереч змісту заяви про кримінальне правопорушення, іншим первинним документам, ухвали слідчого судді тощо, може бути змінена в разі здобуття відповідних доказів. До того ж ст. 55 КПК України зазначає, що основним критерієм для визнання особи потерпілою є наявність ознак завдання моральної, фізичної або майнової шкоди, а не кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення.

Потерпіла, на відміну від заявника, має більш широкий спектр процесуальних прав, в тому числі щодо подання доказів на підтвердження факту завдання шкоди. Не надаючи ОСОБА_3 статусу потерпілої, орган досудового розслідування позбавляє останню можливості клопотати про долучення до справи тих чи інших доказів, реалізувати інші права потерпілого.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3 , дають достатні підстави вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано шкоди, зазначеної у ч.1ст.55 КПК України і не свідчать про зворотне.

Тобто, з наявних матеріалів вбачається, що рішення про відмову у визнанні потерпілим прийнято дізнавачем без належного встановлення та дослідження усіх фактичних обставин кримінального провадження. Зібраним у провадженні доказам не надано належної оцінки, обставини провадження досліджені неповно, а тому постанова про відмову у визнанні потерпілим є передчасною та необґрунтованою.

Слід зазначити, що в постанові дізнавача не зазначено зміст обставин, які є достатніми підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування. Прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки дізнавачем показань, документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є рішення прокурора, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також слід зазначити, що відповідно до положень ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4)відмову у задоволенні скарги.

Також слід зазначити, що дізнавач СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області правом заперечувати доводи скарги не скористався, доказів правомірності прийнятого ним рішення суду не надав. На виконання ухвали суду від 13.11.2024 року з СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області матеріали кримінального провадження №0000130, на підтвердження повноти слідства та обґрунтованості постанови про відмову у визнанні потерпілим не надано, вказана вище ухвала суду в частині витребування цих матеріалів виконана не була.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області про відмові у визнанні потерпілим від 26 жовтня 2024 року є необґрунтованою, винесена без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, які згідно вимог ч.1 ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та надання їм належної правової оцінки.

Отже, за відсутності в оскаржуваній постанові достатньої мотивації, висновків дізнавача та аргументованих посилань на фактичні дані, що привели до прийнятого рішення, не конкретизація підстав відмови, заявлені по скарзі вимоги щодо скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині вимог ОСОБА_3 щодо зобов`язання дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській виконати вимоги ст.55 ч.2 КПК України щодо визнання її потерпілою слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Виходячи з приписів ч.4 ст.40-1 КПК України, слідчий суддя позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий/ дізнавач є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю за дотриманням прав та свобод людини, юридичної особи під час проведення досудового розслідування.

Враховуючи викладене скарга в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки дані питання, в межах розгляду даної скарги, не відноситься до повноважень слідчого судді, в розумінні положень ч.2 ст.307 КПК України.

Керуючись ст.ст. 55, 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілою задовольнити частково.

Постанову дізнавача СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26 жовтня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000130 від 18.06.2024 року за ч.1 ст.125 КК України - скасувати.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя