Справа № 694/2646/24 Провадження №1-кп/694/158/24
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
17.10.2024 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, має професійно-технічну освіту, непрацюючого, раніше не судимого в силу ст.. 89 КК України, на утриманні малолітніх дітей не має, не є депутатом будь-яких рад, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України,
ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним в силу положень ч.9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 03.10.2024 о 14 год 40 хв, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , отримав під особистий підпис попередження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 про необхідність виконання вимог законодавства щодо військового обліку, надання відомостей щодо стану здоров`я, проходження медичного обстеження військово-лікарською комісією, та був направлений для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.
Проте, ОСОБА_3 після отримання зазначеного попередження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 , всупереч вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, ст. 65 Конституції України, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 1, 33, 34, 35 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 2,5 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, п.п. 1,4 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від військового обліку, за відсутності поважних причин не прибув на визначений ІНФОРМАЦІЯ_3 у повістці №4081 час, а саме: на 08.10.2024 на 08.00, чим ухилився від військового обліку після попередження, зробленого керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 337 КК України - ухилення військовозобов`язаного від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1ст.337 КК України встановлена судом поза розумним сумнівом з наступних підстав.
11 жовтня 2024 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.337 КК України, у якому міститься клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту додані:
- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
-матеріали досудового розслідування.
У заяві підозрюваний зазначив, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, приймаючи до уваги його заяву, в якій зазначено, що він не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
Наведене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
При цьому відповідно до ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Окрім беззаперечного визнання у повному обсязі ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.337 КК України, його винуватість підтверджується відповідно до ч.2 ст.382 КПК України обставинами, встановленими органом досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, а саме: попередження від 03.10.2024 року, яким ОСОБА_3 попереджено про обов`язок виконання вимог військового обліку, передбачений Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 та іншими нормативно-правовими актами, у якому зазначено, що ОСОБА_3 відмовився від підпису у попередженні; копія повістки №4081, відповідно до якої ОСОБА_3 зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 04.10.2024 на 8.00 та розписка ОСОБА_3 (без особистого підпису, у зв`язку з чим складено Акт від 03.10.2024 (а.с.11)); повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 від 04.10.2024 №4356 та №4357 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.337 КК України (а.с.7); протокол огляду предмету від 07.10.2024 з додатком диск з відео файлом, відзнятим за допомогою нагрудної відеокамери працівників поліції Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області (а.с.16-18); протоколи допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Діючи відповідно до вимог ч. 2 ст.17, ст.369-371, 374, ч. 3 ст.381, ч. 2 ст.382 КПК України, суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акта вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним в силу положень ч.9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та маючи обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у призначені повісткою дату та час відповідно до ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також будучи обізнаним про введення з 24.02.2022 воєнного стану на території України згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та діє по теперішній час, та з Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», яким на території України оголошено повну мобілізацію протягом 90 діб та строк дії якої неодноразово продовжувався, і діє на теперішній час, ухилився від даного обов`язку за наступних обставин.
Так, 03.10.2024 о 14 год 40 хв, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 отримав під особистий підпис попередження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 про необхідність виконання вимог законодавства щодо військового обліку, надання відомостей щодо стану здоров`я, проходження медичного обстеження військово-лікарською комісією, та був направлений для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.
Проте, ОСОБА_3 після отримання зазначеного попередження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 , всупереч вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, ст. 65 Конституції України, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 1, 33, 34, 35 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 2,5 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, п.п. 1,4 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від військового обліку, за відсутності поважних причин не прибув на визначений ІНФОРМАЦІЯ_3 у повістці №4081 час, а саме: на 08.10.2024 на 08.00, чим ухилився від військового обліку після попередження, зробленого керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлені органом досудового розслідування та судом обставини не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Виходячи з такого, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованогокримінального проступку, передбаченого ч.1ст.337КК України, а саме: ухилення військовозобов`язаного від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Вивченням обставин справи, оцінкою особистих якісних характеристик ОСОБА_3 встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, та відсутність обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання.
Суд вважає, що підстави застосування ст.69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки,як самого правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості, як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
З урахуванням викладених обставин у справі, особистості обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, відсутності в обвинуваченого сталого матеріального стану, суттєвих обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в межах санкції статті, якою передбачена відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у справі відсутні.
На підставі ст. 100 КПК України речовий доказ DVD-R диск з записом відео файлу залишити в матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Речовий доказ DVD-R диск з записом відео файлу залишити в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку виготовлений та проголошений 17.10.2024 о 14.15.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1