Справа № 751/1931/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/708/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю і жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, із середньою освітою, одруженому. Який має малолітню дитину, працював неофіційно водієм, раніше судимому, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, що з урахуванням категорії кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також даних про особу обвинуваченого, дають підстави суду вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за його адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з висновками місцевого суду щодо наявності ризиків та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів вказує, що такі обставини не були доведені стороною обвинувачення в судовому засіданні та відповідних доказів надано не було.

Вважає, висновки суду припущеннями, оскільки з моменту скасування ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова апеляційним судом та відмови у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, фактично перебуваючи на свободі з 27 червня 2024 року ОСОБА_6 контактів з потерпілими та свідками не мав, від слідства не переховувався, що підтверджується його прибуттям в судове засідання.

Наполягає, що жоден із вказаних судом ризиків не існує, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже фактично зібрані і справа перебуває на розгляді Деснянського районного суду м. Чернігова, а ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих також не підтверджений належними доказами.

Адвокат стверджує, що його підзахисний не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його обвинувачують, і протилежному жодних доказів немає.

При цьому зауважує, що стороною обвинувачення взагалі не обгрунтована у клопотанні неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, хоча за своєю суттю цілодобовий домашній арешт є ізоляцією підозрюваного від суспільства.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили замінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вказуючи на те, що потерпіла ОСОБА_9 прибула в судове засідання і повідомила про вплив на неї з боку ОСОБА_6 , з метою зміни нею показань і відповідно пом`якшення становища обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, на розгляді в Деснянському районному суді м. Чернігова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, та інших осіб.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене безальтернативне покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання може переховуватись від суду.

При цьому судом врахований вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, стан його здоров`я, що з урахуванням способу вчинення кримінального правопорушення, характеру загрози для суспільного порядку протиправних дій, а також їх тяжкістю, дають суду, у тому числі, і апеляційної інстанції, вважати, що існують обгрунтовані підстави переховування від суду, а не протилежного висновку, як у цьому намагається переконати захисник, у тому числі без надання доказів щодо конкретних фактів.

З`явлення особи до суду на розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу в період відсутності будь-яких інших запобіжних заходів протягом нетривалого часу, не дають суду підстав для висновку, що така поведінка обвинуваченого є закономірною для нього, а не покликана створити хибне уявлення при розгляді клопотання, з метою обґрунтування можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо недоведення стороною обвинувачення ризику впливу на свідків, то цей аргумент сторони захисту є безпідставним з огляду на те, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтримала подане клопотання прокурора, вказала, що до неї підходили люди від ОСОБА_10 , погрожували, здійснювали вплив, що безпосередньо свідчить не лише про імовірний ризик, а про реальний.

Крім того, апеляційний суд підкреслює, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Тому, перебуваючи під домашнім арештом чи при застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу, існує ризик того, що обвинувачений може намагатися встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на потерпілих та свідків, з метою зміни наданих показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на характер злочину, та роль ОСОБА_6 у його вчиненні, а тому вважає, що суд вірно констатував наявність вказаного ризику.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності незнятої та непогашеної судимості за вчинення майнового злочину, суд прийшов до вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Також колегія суддів враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд ще не був розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_6 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, категорію кримінального правопорушення, що передбачає корисливий мотив, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобігання вказаному ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції розглядалась така можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, ролі ОСОБА_6 у його вчиненні, стадії розгляду кримінального провадження (підготовче) судове засідання, та даних про особу обвинуваченого, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, які передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2024 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13