ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/356/24 Справа № 711/6989/24 Категорія: ст. 183 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря прокурора підозрюваного (відеоконференція) захисника слідчого потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, командира військової частини НОМЕР_1 , маючого на утриманні дружину, яка є інвалідом 2 групи, є учасником бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу вимог ст. 88 КК України, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий в ОВС - криміналіст СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженого прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0000224, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7

15.06.2024 слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 11.08.2024.

У подальшому, 07.08.2024 слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 до 14.09.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 10 листопада 2024 року без визначення розміру застави.

Ухвала мотивована тим, що наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків у даному кримінальному проваджені, характеризуючі дані про особу підозрюваного в сукупності надають достатні підстави для продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку слідчого судді, інший запобіжний захід не забезпечить дієвості даного кримінального провадження та належної процесуальної поведінки підозрюваного на даній стадії досудового розслідування та не буде порушувати баланс інтересів щодо прав особистої свободи останнього та завдань кримінального провадження.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просять її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що прокурор не довів, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою. Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави.

Дослідивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника та самого підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, слідчий суддя, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За фабулою клопотання, поданого слідчим до Придніпровського районного суду м. Черкаси: ОСОБА_7 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді командира вказаної військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «підполковник», в порушення вимог ст.68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 31, 32, 49, 58, 101, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12.06.2024 близько 22 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні кімнати відпочинку особового складу військової частини НОМЕР_1 на третьому поверсі Черкаського обласного дитячого кардіоревматологічного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово дислокувався особовий склад вказаної військової частини, в тому числі, тимчасово проживав солдат ОСОБА_12 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді кухара їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклого неприязного ставлення до останнього, викликаного станом алкогольного сп`яніння потерпілого, в момент, коли потерпілий спав на ліжку, тобто, перебував в безпорадному стані, наніс ОСОБА_12 невстановленим під час досудового розслідування предметом множинні удари по голові, тулубу та кінцівках, внаслідок спричинив останньому тілесні ушкодження від яких настала смерть останнього.

13.06.2024 ОСОБА_7 затриманий в порядку п.2 ч.1 ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, фактичний час затримання 18 год. 48 хв.

14.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

15.06.2024 слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 11.08.2024.

У подальшому, 07.08.2024 слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 до 14.09.2024 включно.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-даними протоколів огляду місця події від 13.06.2024;

-даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 13.06.2024;

-даними лікарського свідоцтва про смерть від 13.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_13 від 13.06.2024 та від 02.07.2024;

-даними протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 13.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_14 від 18.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_15 від 21.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_16 від 18.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_17 від 13.06.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_18 від 19.07.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_19 від 23.07.2024;

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 від 11.07.2024;

-даними висновку експерта № 05-1-08/293 від 12.07.2024;

-даними висновку експерта № 05-1-08/292 від 12.07.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_20 від 26.07.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_21 від 06.08.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_22 від 08.08.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_23 від 08.08.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_24 від 08.08.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_25 від 13.08.2024;

-показаннями свідка ОСОБА_26 від 13.08.2024;

-даними висновку експерта № 05-9-10/236 від 26.08.2024.

-іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Колегія суддів враховує, що у п. 42 рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011 зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Зі змісту клопотання вбачається, що завершити досудове розслідування даного кримінального провадження до 14.09.2024 неможливо, оскільки з метою повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи необхідно долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судових молекулярно-генетичних експертиз, психологічних експертиз із застосуванням поліграфу, призначити додаткову судову медичну експертизу, за результатами отриманих експертиз провести одночасні допити зі свідками з метою усунення протиріч в їх показаннях.

На даний час є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, та експертів, які проводять експертне дослідження у даному провадженні, та тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити кримінальне правопорушення, таким чином, органом досудового розслідування, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність обґрунтованих ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, які є тяжкими.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки, у разі визнання винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене ним діяння може спонукати останнього, перебуваючи на волі, ухилитися (змінити місце проживання, у т.ч. шляхом виїзду за кордон тощо) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного місця проживання за місцем, де вчинено кримінальне правопорушення та не має міцних соціальних зв`язків, що унеможливить здійснення слідчим та прокурором контролю за поведінкою підозрюваного. Разом з цим, ОСОБА_7 одразу після вчинення злочину залишив територію дислокації військової частини, не повідомив про вказаний випадок вище військове керівництво, орган досудового розслідування, орган військової служби правопорядку та відповідну прокуратуру, не дочекався приїзду правоохоронних органів та зник у невідомому напрямку.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі матиме можливість знищити будь-які речі та документи, які мають значення для досудового розслідування, зокрема, знаряддя вчинення кримінального правопорушення, яким ОСОБА_7 наносив удари потерпілому ОСОБА_12 , оскільки такий предмет до цього часу достовірно не встановлений.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, зокрема очевидців події, які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судового розгляду.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на: свідків - понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій та обізнані про обставини справи; свідків - військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які були безпосередньо очевидцями події та обізнані про обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, свідки у кримінальному провадженні із числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 перебувають у відносинах підлеглості з підозрюваним ОСОБА_7 , оскільки останній для них є прямим начальником, у зв`язку з чим, крім іншого, має дисциплінарний вплив щодо них.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може виразитися у створенні підозрюваним, який обіймає керівну посаду у військовій частині НОМЕР_1 штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа військовослужбовців своєї військової частини, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій. Це підтверджується наявними вже на даний час матеріалами кримінального провадження, зокрема, показання деяких свідків суттєво різняться щодо важливих обставин кримінального провадження. Крім того, під час доставлення ОСОБА_12 до лікарні від підлеглих ОСОБА_7 як працівникам медичної установи так і працівникам поліції було надана недостовірна інформація з приводу того, що потерпілого було знайдено перехожими за межами території, де він дислокувався. В подальшому ці особи змінювали показання, зокрема, під час розгляду попереднього клопотання про обрання запобіжного заходу.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 притягувався раніше до кримінальної відповідальності, зокрема, за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 20.11.2017, яким ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 426 КК на строк 1 рік; ч. 1 ст. 121 КК на строк 6 років; ч. 4 ст. 296 КК на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 5 ст.72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 08 жовтня 2015 року по 20 червня 2017 року включно, а з 21 червня по 20 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Застосовано до ОСОБА_7 положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та повністю звільнено його від відбування призначеного покарання за цим вироком.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності та в силу ст. 88 КК України, він не має судимості, таке рішення суду не є реабілітуючим, тобто суд визнав факт вчинення ОСОБА_7 зазначених кримінальних правопорушень.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Слідчий суддя, при розгляді справи, належним чином дослідив всі доводи, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, вагомість наданих стороною обвинувачення доказів.

Зокрема, колегія суддів зважає на дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні злочину, направленого на посягання життя та здоров`я іншої особи.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчим суддею не надано належної оцінки характеризуючим даним на особу, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже, слідчим суддею були враховані, дані про особу підозрюваного, його сталі соціальні зв`язки, але в даному випадку, цей факт не зможе бути тим фактором, який зможе запобігти указаним вище ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання підозрюваному жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують, на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні останнього під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як і визначення розміру застави, апеляційний суд не вбачає.

Всі доводи апеляційної скарги захисника були предметом дослідження слідчого судді, а рішення слідчого судді ухвалено на основі всебічно з`ясованих обставинах, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді