Номер провадження: 11-кп/813/1804/24
Справа № 507/1316/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Савранського районного суду Одеської обл. від 01.05.2024 в к/п №0000073 від 24.05.2021 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрівка, Любашівського району, Одеської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 обрано у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки передбачені ч. 4 ст. 194 КПК України: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського райсуду Одеської обл. від 26.05.2021 на тимчасове вилучене майно скасовано.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат у провадженні.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 24.05.2021, в період часу з 12 год. до 13 год. (точного часу не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за кермом автомобіля марки «MAZDA 6», іноземної реєстрації НОМЕР_1 , на автодорозі по АДРЕСА_2 , поряд із домоволодінням АДРЕСА_3 , в якому проживає сім`я Лісньовських, діючи з прямим умислом, на ґрунті особистих не приязних відносин, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, з метою вчинення хуліганства, порушуючи спокій сторонніх громадян, зневажливо ставлячись до громадського порядку, існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, в присутності ОСОБА_9 , та її доньки ОСОБА_10 , які перебували на території вказаного домогосподарства, здійснив умисне зіткнення з мотоциклом «Скутер» моделі 2850, належного ОСОБА_11 , який був розташований біля металевих воріт даного домоволодіння, та зіткнення із самими металевими воротами. В той же день та час, коли з будинку на територію вказаного домоволодіння вийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію своїх хуліганських дій, ОСОБА_8 висловив вимогу ОСОБА_12 залізти до багажника автомобіля «MAZDA 6», та отримавши відмову, знову здійснив умисне зіткнення автомобілем з мотоциклом «Скутер» та із самими металевими воротами, а також ще декілька разів (точної кількості не встановлено, але не менше 2 разів) здійснив наїзд на даний мотоцикл, чим і спричинив механічні ушкодження даному транспортному засобу та воротам.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, без перерви у часі, ОСОБА_8 навмисно розбив лобове скло свого автомобіля, вийшовши з нього та продовжив грубо порушувати громадський порядок, виражаючись нецензурно та образливо на адресу ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та особи похилого віку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не реагуючи при цьому на вимоги, припинити хуліганські дії, присутньої вчительки Боківського НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ", приміщення якої розташоване навпроти вказаного домоволодіння.

Виражаючись нецензурно та образливо, ОСОБА_8 перебуваючи на проїжджій частині вулиці, демонструючи явну неповагу до суспільства, прийнятих норм моралі та поведінки, оголив свій статевий орган та пропонував потерпілим здійснити з ними оральний секс, чим проявив винятковий цинізм.

В подальшому проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_8 підібрав куски цеглин на проїжджій частині вулиці, та кидав їх у вищевказаних осіб, влучивши у ОСОБА_13 , спричинив йому фізичну біль, та ОСОБА_12 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді крововилива і садна лівої поверхні над крилом тазової кістки, які згідно п.п. 2, 3, 5 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваним вирок суду, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдати його у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Водночас, до початку апеляційного розгляду, 24.09.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подане клопотання, натомість прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Водночас, під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

При цьому, захисник та обвинувачений фактично відмовились від вимог апеляційної скарги, не заперечуючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом 1-ої інстанції, внаслідок чого апеляційний суд не знаходить підстав для надання оцінки доводам апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ККС ВС від 17.02.2022 у справі №752/23954/18 (провадження №51-4344км21), обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення. Лише в такому випадку можливо обчислити відповідні строки давності.

Також заслуговує на увагу правова позиція, висловлена в постанові ККС ВС від 29.09.2022 у справі №559/182/19 (провадження №51-5223км21), відповідно до якої оскільки в ухвалі про звільнення особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності та закриття провадження у справі суд не робить висновків про винуватість чи не винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оцінка кожного доказу, що стосується цього питання, з точки зору належності, допустимості та достовірності КПК України не передбачена та є зайвою.

Статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону. Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст.ст. 285-289 КПК України.

Так, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальний проступок було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження є 24.05.2021 та зазначена обставина сторонами не заперечується.

Отже, станом на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції, передбачений диференційований трирічний строк давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України сплинув ще 24.05.2024.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також щодо ухилення останнього від органів досудового розслідування або суду.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, минуло понад 3 років, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України закінчився.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції обвинувачений або його захисник мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_7 апеляційним судом роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України.

В судовому засідання апеляційного суду обвинувачений підтвердив своє розуміння зазначених норм матеріального та процесуального законів, підтримав клопотання та просив суд закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 29.09.2022 у справі №160/74/16 (провадження №51-6007км21), відповідно до якого звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

Отже, враховуючи звернення обвинуваченого ОСОБА_8 з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, впевнившись в добровільності його волевиявлення та усвідомлення останнього наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, вирок суду 1-ої інстанції - скасуванню, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Частина 1 ст. 126 КПК України визначає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до довідки сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів відділу автомеханічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ОСОБА_14 витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 12.07.2021 № СЕ-19/116-21/9727-АВ за матеріалами к/п №0000073 склали 2745,92 грн (т. 1, а.с. 222).

Відповідно до довідки головного судового експерта сектору АД відділу АД та КДТЗ ОСОБА_15 та судового експерта сектора ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати на проведення транспортно-трасологічної експертизи від 09.08.2021 №СЕ-19/116-21/9792-ІТ за матеріалами к/п №0000073 склали 6864,80 грн (т. 1, а.с. 239).

При цьому, норми чинного кримінального процесуального закону не містять регулювання порядку розподілу процесуальних витрат у випадку ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Натомість, в цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, сформульовану в постанові Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17 (провадження №51-4251кмо21), відповідно до якої якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У вищевказаній постанові Об`єднана палата ККС ВС дійшла висновку про те, що важливого значення у механізмі розподілу процесуальних витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася, а також те, чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) залучення експерта саме стороною захисту.

Враховуючи те, що ініціатором проведення вказаних експертиз у цьому кримінальному провадженні, відповідно до постанов начальника СД ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 31.05.2021 (т. 1, а.с. 219, 238), був саме орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, на підставі чого, згідно з вимогами ч. 2 ст. 122 та ст. 124 КПК України, витрати на проведення судових експертиз в розмірі 9610,72 грн не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 та покладаються на державу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частина 9 ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, відповідно до п.п. 5 та 7 зазначеної ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що постановою начальника СД ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_16 від 26.05.2021 в зазначеному к/п №0000073 було визнано речовим доказом: транспортний засіб «ТИП ТЗ СКУТЕР модель 2850» чорного кольору з механічними ушкодженнями; автомобіль сірого кольору марки «MAZDA 6» з механічними ушкодженнями без номерних знаків; два предмети схожі на підкрильники від автомобіля розміром 20х35см та 20х15см; два предмети, схожі на покажчики повороту від ТЗ СКУТЕР, два металевих предмети, схожих на ручки щеплення та гальма від ТЗ СКУТЕР (т. 1, а.с. 163).

В подальшому, ухвалою слідчого судді Любашівського райсуду Одеської обл. від 26.05.2021 було задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на зазначене вище майно (т. 1, а.с. 162).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ухвалами Любашівського райсуду Одеської обл. від 13.08.2021 на відповідальне зберігання та користування, без права на відчуження автомобіль сірого кольору марки «MAZDA 6» без номерних знаків передано ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 11), а транспортний засіб «ТИП ТЗ СКУТЕР модель 2850» чорного кольору передано власнику - ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 172-173, т. 2, а.с. 13) .

Відтак, з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне, вирішуючи питання про долю речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського райсуду від 26.05.2021 та вважати його повернутим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Відповідно до п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін, а також скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисту, задоволення клопотання захисника, погоджене з обвинуваченим про звільнення від кримінальної відповідальності, скасування оскаржуваного вироку суду, звільнення ОСОБА_17 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 126, 284, 286, 370, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 частково задовольнити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Вирок Савранського районного суду Одеської обл. від 01.05.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку з закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження № 0000073 від 24.05.2021, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського райсуду Одеської обл. від 26.05.2021 на тимчасове вилучене майно скасувати.

Речові докази, а саме:

- транспортний засіб «ТИП ТЗ СКУТЕР модель 2850» чорного кольору з механічними ушкодженнями, який передано ОСОБА_11 на відповідальне зберігання та користування, без права його відчуження залишити у останнього за належністю;

- автомобіль сірого кольору марки «MAZDA 6» з механічними ушкодженнями без номерних знаків, який передано ОСОБА_8 на відповідальне зберігання та користування, без права на відчуження залишити у останнього за належністю;

- два предмети схожі на підкрильники від автомобіля розміром 20х35см та 20х15см повернути власнику за належністю;

- два предмети, схожі на покажчики повороту від ТЗ СКУТЕР, два металевих предмети, схожих на ручки щеплення та гальма від ТЗ СКУТЕР повернути власнику за належністю.

Процесуальні витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 12.07.2021 № в сумі 2745,92 грн та на проведення транспортно-трасологічної експертизи від 09.08.2021 в сумі 6864,80 грн, а всього 9610,72 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4