Провадження № 1-кп/344/1072/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тлумач Івано-Франківської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, військовослужбовця, не одруженого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_5 01 вересня 2022 року прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 293 від 29 жовтня 2022 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 83 від 26 травня 2023 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . Проходячи службу у вище вказаній військовій частині солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Згідно п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час.

Про введення в дію воєнного стану солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Однак, 23 серпня 2023 року ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, без поважних причин, перебував поза її розташуванням до 31 серпня 2023 року, проводячи службовий час на власний розсуд за місцем постійного проживання у АДРЕСА_3 . 31 серпня 2023 року солдат ОСОБА_5 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_2 в районі виконання бойових завдань, що у АДРЕСА_4 та продовжив проходити військову службу в Збройних Силах України.

Надалі, 05 січня 2024 року ОСОБА_5 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, повторно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 та незаконно без поважних причин, перебував поза її розташуванням до 11 червня 2024 року, проводячи службовий час на власний розсуд за місцем постійного проживання у АДРЕСА_3 .

11 червня 2024 року солдат ОСОБА_5 з`явився до Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та повідомив про своє бажання та готовність у подальшому проходити військову службу в Збройних Силах України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, беззастережно та суду пояснив, що він будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, двічі, самовільно, без належного дозволу командування залишив військову частину, а саме з 23 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року та з 05 січня 2024 року по 11 червня 2024 року. Весь цей час він перебував за місцем свого проживання, де займався неофіційними підробітками, торгував на ринку, на лікуванні не перебував і на військовий облік не ставав. Про залишення частини командування не повідомляв, при цьому, був повідомлений про кримінальну відповідальність за такі дії. У вчиненому щиро каявся та виявив бажання служити й надалі. Просив суд суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються і визнаються самим обвинуваченим. Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винного; його вік; стан здоров`я та його майновий стан; він не одружений; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; проходив військову службу за призовом під час мобілізації; негативно характеризується за місцем служби; раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне та беззастережне визнання вини і щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення повторно.

Крім цього, з досудової доповіді Калуського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Івано-Франківській області про обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, обвинуваченого який погодився із запропонованим прокурором покаранням, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_5 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

В той же час в даному кримінальному провадженні положення ст. 69 та ст. 75 КК України до застосування не підлягають.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 судом не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники мають право отримати його копію.

Головуючий-суддя ОСОБА_6