Справа № 734/2255/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/739/24
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченої ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Козелецьким районним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000074 від 10 лютого 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хороше Озеро Борзнянського району Чернігівської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, не одруженої, яка фактично проживає по АДРЕСА_1 та області, зареєстрована по АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1 514,56 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що у вечірній час 05 лютого 2024 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, через незачинену дерев`яну хвіртку зайшла на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_9 , де маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, проникла до будинку, перехилившись через відкрите вікно, де з батареї, розташованої під вікном, таємно викрала мікрохвильову піч марки Samsung ME83KRW-1/BW чорно-білого кольору, вартістю 2 800 гривень, чим спричинила ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватою у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання, яке визначив суд першої інстанції.

Аргументує тим, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд вказав, що вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна вчиненому в умовах воєнного стану, є доведеною поза розумним сумнівом.

У той же час, незважаючи на те, що обвинувачена вчинила таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до будинку (житла), що й було встановлено судом у фактичних обставинах вчинення злочину, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, така кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, як проникнення у житло відсутня.

Підстави для виключення з формулювання обвинувачення вказаної кваліфікуючої ознаки судом не наведені, при тому, що за згодою учасників судового розгляду слухання справи відбувалось у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто фактичні обставини, яких ніхто не оспорював, судом не перевірялися.

Звертає увагу, що право на оскарження рішення суду з підстави неправильної кваліфікації дій КПК України не обмежується, оскільки норми кримінального процесуального кодексу України не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правої кваліфікації дій, зокрема, й у тих кримінальних провадженнях, під час судового розгляду яких у суді першої інстанції застосовувались положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав частково доводи апеляційної скарги, просив постановити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_6 як незаконне проникнення до житла за ч. 1 ст. 162 КК України, з урахуванням з декриміналізації, обвинувачену, яка не заперечувала проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити, частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути переглянуте в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

У той же час, згідно з усталено практикою Європейського Суду з прав людини, заборона оскаржувати в апеляційному порядку такі фактичні обставини кримінального провадження не позбавляє його учасників права оскаржувати судове рішення з інших підстав, визначених процесуальним законодавством, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Кваліфікація дій винного є одним з елементів правової кваліфікації кримінального правопорушення, неправильне встановлення чи застосування якої, в тому числі якщо це не змінює кінцевої правової кваліфікації дій особи, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що підлягає апеляційному оскарженню, навіть за умови розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Частиною 3 статті 374 КПК України визначено, що мотивувальна частина вироку повинна містити, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачувалась у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачена визнала свою провину, у вчиненому розкаявся та всі учасники кримінального провадження погодились не перевіряти обставини вчинення кримінального правопорушення, з якими погодилась обвинувачена, та які не заперечувались жодною зі сторін у кримінальному провадженні.

Разом з тим, в мотивувальній частині вироку суд помилково вказав про те, що поза розумним сумнівом є доведеною вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, безпідставно виключивши таку кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, як проникнення у житло.

ОСОБА_6 повністю визнала свою вину, у вчиненому щиро розкаялася, погодилася з кваліфікацією своїх дій та підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, які були встановлені під час досудового розслідування.

Отже, у судовому засіданні достовірно та беззаперечно було встановлено, що ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, проникнувши через незачинену хвіртку на територію домогосподарства потерпілої, проникла до будинку, перехилившись через відчинене вікно та викрала мікрохвильову піч, належну ОСОБА_9 , чим спричинила матеріальну шкоду.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, було вчинене 05 лютого 2024 року, викрадена з будинку мікрохвильова піч вартістю 2 800 гривень, що менше 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, який становить суму 3028 грн.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого майна обвинуваченою була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2 800 грн., суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням положень та роз`яснень викладених у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21, дії ОСОБА_6 по незаконному проникненню до будинку підлягають перекваліфікації з ч. 4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України, за санкцією якої і належить призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині кваліфікації дій винної за ч. 4 ст. 185 КК України та призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винною, у тому, що 05 лютого 2024 року, у вечірній час, вона незаконно проникла у будинок АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_9 , звідки вчинила дрібну крадіжку мікрохвильової печі марки Samsung ME83KRW-1/BW чорно-білого кольору, вартістю 2 800 гривень, чим спричинила ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

Кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 162 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Матеріали справи в частині викрадення мікрохвильової печі марки Samsung ME83KRW-1/BW чорно-білого кольору, вартістю 2 800 гривень, яка належала потерпілий ОСОБА_9 , направити Чернігівському РУП ГУНП в Чернігівській області для вирішення питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після проголошення й може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12