ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1711/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1876/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Колабораційна діяльність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4

- при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Харківської обласної прокуратури, захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 ,-

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Єлово Єловського району Пермської області РФ, з середньо спеціальною освітою, яка працює директором Приватного підприємства «Аркада», є депутатом Купянської міської ради VIII скликання, одружену, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено її покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатися господарською діяльністю строком на 10 (десять) років, з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю.

Початок строку відбування покарання, яке призначене ОСОБА_7 ухваленорахувати з 24.05.2024 року

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права займатися господарською діяльністі визначено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою - залишено без змін.

На підставі ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_7 покарання зарахувано строк попереднього ув`язнення з 15.09.2022 року по 23.05.2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як установив суд 24.02.2022 Російською Федерацією, як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено воєнний стан на всій території України, тобто, особливий правовий режим (політико-економічна ситуація), що передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню і органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав та свобод людини й громадянина і прав та законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Воєнний стан у подальшому було неодноразово продовжено та діє до теперішнього часу.

У період з 24 лютого по травень 2022 року в ході агресивної війни проти України, державою-агресором здійснено окупацію частини території України, у тому числі м.Куп`янська та Куп`янського району Харківської області.

Представниками збройних сил та інших органів влади держави-агресора з метою зміни меж території та державного кордону України, реалізації власної окупаційної політики, на окупованих територіях, зокрема Куп`янської територіальної громади Харківської області, було взято під контроль всі установи в яких до повномасштабного вторгнення здійснювалось забезпечення діяльності органів державної влади України, а також виробничі, торгівельні підприємства, медичні, учбові та комунальні заклади, а представники держави-агресора створили незаконні органи влади, які поширювали, встановлювали та закріплювали владу Російської Федерації на місцях.

Так, 03.06.2022 на території м. Куп`янська Харківської області групою осіб з числа громадян України було здійснено підписання протоколу засідання щодо створення окупаційної адміністрації держави-агресора на території Харківської області під назвою (російською мовою) «временная гражданская администрация Харьковской области», що була створена та функціонувала в інтересах РФ, та обрано її керівника. Вказане рішення затверджено виданням наказу новопризначеним головою так званої (російською мовою) «временной гражданской администрацией Харковской области» за № 2/22 від 03.06.2022.

У подальшому, 10.06.2022 головою так званої (російською мовою) «временной гражданской администрации Харковской области» видано наказ № 9/22 від 10.06.2022, згідно з яким було затверджено утворення районних окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі й так званої (російською мовою) « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (адміністративний центр у м. Куп?янську).

18.07.2022 головою так званої (російською мовою) «временной гражданской администрации Харковской области» видано наказ № УГ-55/22 від 18.07.2022 щодо перейменування назви вказаного незаконного органу в (російською мовою) «военно-гражданскую администрацию Харковской области», згідно з п.2 якого також перейменовано районні підрозділи вказаної окупаційної адміністрації держави-агресора на так звані (російською мовою) «военно-гражданские администрации». Зміна назви органів здійснено з врахуванням повного правонаступництва із збереженням прийнятих ними реквізитів та організаційно-штатної структури відповідно до п. 3 вказаного наказу.

ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Куп?янська, усвідомлюючи, що вона є громадянкою України, але не маючи патріотичних переконань, оцінивши обстановку в умовах тимчасової окупації, діючи з особистих інтересів і вигоди, бажаючи отримати привілейоване ставлення до себе та членів своєї сім?ї від представників держави-агресора, переслідуючи антидержавницькі мотиви та з метою завоювання довіри з боку представників збройних формувань держави-агресора для забезпечення сприятливих умов проживання на окупованій території, не пізніше 15.08.2022, точний час під час досудового розслідування не встановлено, вирішила проводити господарську діяльність як директор Приватного підприємства « ОСОБА_10 » у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Реалізуючи умисел, спрямований на провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, ОСОБА_7 , перебуваючи в умовах окупації, діючи як директор ПП « ОСОБА_10 », яке було зареєстроване і здійснювало свою господарську діяльність по АДРЕСА_2 ?янську, діючи всупереч інтересам держави від імені суб?єкта господарювання, 15.08.2022 подала до незаконного органу влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме (російською мовою): «Налоговую службу Харьковской области» военно-гражданской администрации Харьковской области» власноручно підписану заяву (російською мовою) - «Заявление юридического лица о постановке на учет».

Таким чином, вона добровільно пішла на економічну співпрацю з державою-агресором, виконавши всі необхідні дії, спрямовані на перереєстрацію ПП «Аркада» у відповідності до податкового законодавства РФ, тим самим, отримавши зобов`язання щодо подальшої сплати податку на прибуток у казну держави-агресора та її окупаційних органів, керованим нею підприємством, основним видом господарської діяльності якого було надання медичних послуг у сфері стоматології.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

В апеляційних скаргах:

прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Харківської обласної прокуратури просить вирок суду скасувати, посилаючись на невідповідність призначено покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 111-1 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, в органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги в тому числі посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно господарських функцій протягом 15 - років, з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання судом покарання як основне так і додаткове покарання є недостатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах викладають тотожні прохання - визнати у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_7 та виключити із вироку обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щ використанням умов воєнного стану.

Застосувати до ОСОБА_7 положення ст.. 75 КК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначають, що ОСОБА_7 дійсно щиро покаялась та лише вимушено залишилась у м. Купянськ, оскільки виїзд з нього був для неї небезпечним.

Крім того, кримінальне правопорушення було вчинено нею також вимушено, оскільки вона відчувала загрозу від окупаційної влади та не могла не погодитись на «співпрацю» із нею , а відтак подала до незаконного органу влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме (російською мовою): «Налоговую службу Харьковской области» военно-гражданской администрации Харьковской области» власноручно підписану заяву (російською мовою) - «Заявление юридического лица о постановке на учет».

Крім того, зауважують, що податків ОСОБА_7 не сплачувала та жодні реальні негативні наслідки від її вимушених дій не настали.

Також сторона захисту не погоджується із визнання місцевим судом у якості обставини що обтяжує покарання - вчинення злочину щ використанням умов воєнного стану.

Так ОСОБА_7 жодним чином не використовувала воєнний стан як підґрунтя для вчинення кримінального правопорушення та як вже зазначалось вище вчинила його вимушено.

У якості аргументу щодо застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України сторона захисту зазначає про наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, похилий вік обвинуваченої , наявність ряду хронічних захворювань.

Заслухавши доповідь судді, сторони обвинувачення та захисту кожна з яких просила задовольнити свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Що стосується доводів сторони обвинувачення стосовно м`якості призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 та аргументів сторони захисту щодо надмірної суворості призначеного судом 1-ої інстанції покарання, колегія суддів зауважує на наступне.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Водночас, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619 км 22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої з яких встановлено, що вона є особою похилого віку, одружена, не має на своєму отриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб, має спеціальну середню освіту, працює директором Приватного підприємства « ОСОБА_10 », є депутатом Куп`янської міської ради Харківської області, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується формально.

Обставинами, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнав її похилий вік та стан здоров`я.

Щодо доводів сторони захисту про наявність такої пом`якшуючої обставини покарання обвинуваченої як щире каяття, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності такої обставини.

Так, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Щирого каяття немає, якщо обвинувачений не визнає усіх обставин кримінального правопорушення, тобто не надає критичної оцінки своїй протиправній поведінці, лише формально вказуючи на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Про це неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 15.11.2021р. у справі №199/6365/19.

Під час розгляду справи обвинувачена хоч і заявляла про те, що повністю визнає вину та щиро кається, проте це не знаходить відображення в матеріалах кримінального провадження.

Так, ОСОБА_7 стверджувала про те, що вчинила кримінальне правопорушення внаслідок погроз, оскільки існувала загроза її життю та майну, а також життю її співробітників.

Таким чином, обвинувачена оспорювала мотиви вчинення нею кримінального правопорушення, намагаючись переконати суд, що її дії не були добровільними.

Крім того, ОСОБА_7 стверджувала, що не сплачувала податків до бюджету російської федерації, намагаючись у такий спосіб створити враження відсутності користі для держави-агресора від її дій та відсутності шкоди державним та суспільним інтересам України, тобто основам національної безпеки України.

Отже, з урахуванням цих обставин суд правильно дійшов до висновку про відсутність ознак щирого каяття обвинуваченої.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченій, суд визнає вчинення кримінального правопорушення (злочину) з використанням умов воєнного стану.

Посилання в апеляційній скарзі на необґрунтоване зазначення цієї обставини судом як такої що обтяжує покарання колегія суддів визнає безпідставним.

Апеляційний суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 67/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан терміном на 30 днів, який в подальшому був неодноразово продовжений, а також запроваджено заходи правового режиму воєнного стану.

В п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України закріплено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного стану - є обставиною, яка обтяжує покарання.

Саме тому органом досудового розслідування в обвинувальному акті була зазначена ця обтяжуюча покарання обставина, яка в подальшому була визнана районним судом з урахуванням фактичних обставин даного провадження щодо дій з боку ОСОБА_7 , яка провадила господарську діяльність у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

За наведених обставин є безпідставними доводи сторони захисту про необхідність виключення із вироку суду посилання на обтяжуючу покарання обставину у вигляді вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки ці доводи спростовані наведеними у вироку доказами й мотивами.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 ,покарання є необхідне і достатнє для її виправлення і попередженню вчинення нових злочинів.

На думку колегії суддів вказаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 409, 419, 424, 426 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Харківської обласної прокуратури захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задовлення.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді