КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4038/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року, -

за участю:

представника власника майна - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 27.03.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля VOLVO S60 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та представник власника майна ОСОБА_7 були подані доповнення до апеляційної скарги власника майна у яких просили скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що була присутня під час проголошення резолютивної частини 14.05.2024 року, а подана апеляційна скарга 20.05.2024 року. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

Транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_6 та не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, відповідно не зберіг на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Разом з тим, власник майна не має статусу підозрюваної у кримінальному провадженні.

Стороною обвинувачення не доведено жодними доказами, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом чи був об`єктом кримінального правопорушення, а відтак не має ознак речового доказу.

Крім того, слідчим суддею належним чином не враховано, що транспортний засіб, який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , придбано нею 10.02.2021 року за власні кошти, які у неї з`явилися внаслідок продажу власного автомобіля.

Разом з тим, стороною обвинувачення пропущено строк для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

В судове засідання прокурор не з`явився, жодних клопотань про відкладення судового засідання на адресу Київського апеляційного суду не направляв.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумних строк, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Шевченківською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000004 від 04.01.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч.2 ст. 209, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

27.03.2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено автомобіль, який перебуває у володінні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6

13.04.2024 року на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, старшим слідчим СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 винесено постанову про визнання речовим доказом зазначеного автомобіля.

13.04.2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Шевченківського районного суду м. Києва про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 27.03.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля VOLVO S60 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 27.03.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля VOLVO S60 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю. Серед таких вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України зокрема є те, що клопотання про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

З огляду на те, що автомобіль, лише формально визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, без зазначення яким критеріям, визначеним ст.98 КПК України він відповідає, правові підстави для накладення арешту на даний автомобіль були відсутні.

Разом з тим, 27.03.2024 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України.

В матеріалах клопотання зазначається, що вказаний транспортний засіб набутий внаслідок легалізації коштів ОСОБА_9 тому підлягає арешту з метою подальшої конфіскації та забезпечення цивільного позову потерпілих.

Колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги дані обставини, оскільки в матеріалах справи (том 1 ст.173) міститься інформація, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було розірвано у 2016 році. При цьому, відповідно (том 1 ст. 155) вказаний автомобіль був зареєстрований за апелянтом лише 10.02.2021 року.

Враховуючи викладене, арешт на автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , не може бути накладений з метою конфіскації, оскільки даний автомобіль є особистою власністю ОСОБА_6 , яка тривалий час у шлюбі з ОСОБА_9 не перебуває.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що існування правової підстави для арешту вказаного автомобіля не підтверджується відповідними доказами і саме тому на вищезазначений автомобіль, не може бути накладено арешт без наявності на це законних підстав.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора в накладенні арешту на майно, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 27.03.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля VOLVO S60 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 27.03.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля VOLVO S60 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль VOLVO S60 білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3