Справа № 306/479/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/475/22 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Мукачево та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, неграмотного, непрацюючого, не судимого відповідно до вимог ст. 89 КК України,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2022 року визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначення цим вироком з випробовуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки в порядку ст.76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави (Код одержувача: 38015610 Р/рахунку: НОМЕР_1 , МФО:899998) судові витрати в розмірі 858,10 (вісімсот п`ятдесят вісім грн. 10коп.)грн. - за проведення судово-товарознавчої експертизи СЕ-19/107-22/1697-ТВ від 01.03.2022р.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Apple Iphone» моделі «6S» сірого кольору, та чохол до нього чорного кольору, після вступу вироку в законну силу - повернуто ОСОБА_8 .

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу, звільнивши ОСОБА_7 із ДУ "Закарпатська установа виконання покарань (№9)" негайно після отримання копії вироку.

Згідно з вироком ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 10.02.2022р. близько 20.20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території залізничної станції «Свалява», розташованої за адресою: м.Свалява, вул.Київська, 15 Закарпатської області , умисно, діючи з прямим умислом, вчинив напад на потерпілого - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 , та схопив своїми руками потерпілого за верхній одяг в області грудної клітини, дії Горват потерпілоий сприйняв як реальну загрозу для життя та здоров`я, після чого повалив на землю ОСОБА_8 , внаслідок чого останній опинився на землі обличчям до верху. Після чого ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел на протиправне заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, своєю правою рукою дістав із зовнішньої кишені куртки, одягнутої на потерпілого ОСОБА_8 , мобільний телефон разом з чохлом до нього, та таким чином заволодів мобільним телефоном марки «Iphone 6S», вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/107-22/1697-ТВ від 01.03.2022, бувшого в користуванні, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 10.02.2022 становить 3000 (три тисячі) гривні та чохлом чорного кольору до мобільного телефону марки «APPLE» Iphone 6S, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/107-22/1697-ТВ від 01.03.2022, бувшого в користуванні, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 10.02.2022 становить 38 (тридцять вісім) гривень, та з викраденим майном залишив місце події у невідомому напрямку, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 квалфіковано за ч.1 ст.187 К України як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, його захисника та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений, захисник та потерпілий належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечував щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого, захисника та потерпілого.

Відповідно до ст. 404 КПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Додержуючись закріпленої в ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачить на його користь.

Також суд керується ч. 3 ст. 373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Так, висновки суду щодо наявності у діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зокрема у вироку суду вказано, що «суд критично ставиться до показів обвинуваченого, а саме в частині того, що він телефон не викрадав та мав намір повернути, причину конфлікту з потерпілим не може пояснити, мав намір повернути телефон». Водночас вказане фактично як раз і свідчить про здійснення ОСОБА_10 саме нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном. При цьому обвинувачений подолав опір потерпілого, використавши предмет, яким погрожував потерпілому, зокрема приставив його до горла останнього, сказав «зарєжу», що відповідно потерпілий ОСОБА_8 сприйняв як цілком реальну погрозу для свого життя та здоров`я.

Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема суд фактично не взяв до уваги покази допитаного у ході судового розгляду потерпілого ОСОБА_8 , який упевнено пояснив суду та настоював на тому, що на нього було здійснено саме напад, при цьому обвинувачений приставив до його горла щось холодне та сказав «зарежу».

За наявності вказаних вище суперечливих один одному показів обвинуваченого та потерпілого суд у вироку зазначив, що «суд критично ставиться до показів обвинуваченого, так як вони не узгоджені з іншими наданими та перевіреними в сукупності в судовому засіданні доказами». Водночас суд за наявності вищевказаного у судовому рішенні мотивовано не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази та фактично відкинув інші, тобто чому саме показам обвинуваченого ОСОБА_9 , у цій частині, було надано перевагу порівняно з показами потерпілого ОСОБА_8 .

Таким чином, судом фактично не додержано вимоги до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», відповідно до якого висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Окрім цього, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Зокрема, згідно вироку суду «обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину визнав повністю». Одночасно з цим, у цьому ж абзаці судового рішення вказано, що «вважає, що обвинувачення в частині того, що він погрожував потерпілому ножем є необґрунтоване».

Також у вироку вказано, що «свідки, допитані в судовому засіданні не надали показів з приводу того, що ОСОБА_11 викидував при затриманні ще щось, крім викраденого телефону». Хоча при цьому судом не враховано, що свідків здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_8 , окрім нього самого, не було, а затримання ОСОБА_9 відбулось взагалі в іншому місці і через значний проміжок часу.

Так, судом за результатами судового розгляду визначено, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 невірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України та перекваліфіковано його дії на ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому, фактично основною підставою для зазначеного стало те, що на думку суду органом досудового розслідування не здобуто доказів того, що ОСОБА_11 при відібранні телефону у потерпілого застосовував ніж або предмет подібний до нього; при проведенні особистого обшуку при затриманні ОСОБА_9 у останнього не виявлено предмету схожого на ніж, а також те, що обвинувачений заперечував наявність у нього ножа при заволодінні телефоном потерпілого.

Водночас судом не враховано те, що допитаний, як під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_12 , так і у ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 впевнено та послідовно показав та настоював на своїх показах, що при здійсненні нападу на нього обвинувачений приставив до його горла щось холодне та сказав «зарєжу». Аналогічні покази потерпілий надав і у ході проведення з ним слідчого експерименту (від 07.03.2022), у ході якого також наполягав на наявності ножа у обвинуваченого при здійсненні нападу та детально показав усі обставини відповідних подій. Також судом не враховано, що від моменту нападу ОСОБА_9 (який відбувся 10.02.2022, близько 20:20 години, на території залізничної станції «Свалява», розташованої^ АДРЕСА_2 ) до його затримання (10.02.2022, о 23-30 год., на території залізничного вокзалу у АДРЕСА_4 ) прийшло понад 3 години, та відповідно обвинувачений цілком мав можливість позбутися ножа, як предмета, що викриває його у скоєнні злочину. При цьому заперечення обвинуваченим наявності ножа є його версією захисту та є цілком логічним з метою уникнення останнім відповідальності за скоєння більш тяжкого злочину (розбій порівняно з грабежом).

Тобто судом безпідставно та неправомірно змінено правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та відповідно неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Таким чином, суд фактично не застосував закон, який підлягав застосуванню та за наявності низки доказів не прийняв правового та обґрунтованого рішення щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначення йому законного покарання.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Наведені апеляційним судом обставини свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_13 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_9 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд обґрунтовано вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України - скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді