ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1577/24

10 липня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Костопіль, Рівненської області, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта вища, працює вихователем в ДНЗ № 3 «Сонечко» Костопільської міської ради, заміжньої, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_5

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до норми ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи, що в Україні діє воєнний стан, суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку та врученням повного тексту вироку учасникам судового провадження .

ОСОБА_3 , 19.11.2023 приблизно о 13 год. 20 хв., в денну пору доби при ясній, безопадній погоді, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Golf», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , правою смугою руху асфальтованої проїзної частини АДРЕСА_2 , в напрямку вулиці 24 Серпня, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Церковною, здійснила випередження велосипедиста ОСОБА_7 , яка рухалась прямо у попутному напрямку технічно справним дорожнім велосипедом зеленого кольору «АИСТ», номер рами НОМЕР_3 , в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також п. 16.2 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, почала здійснювати поворот праворуч до вул. Церковної, не давши дорогу ОСОБА_7 , внаслідок чого відбулось контактування велосипеда «АИСТ», номер рами НОМЕР_3 , і легкового автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та падіння ОСОБА_7 на асфальтобетонне покриття перехрестя вулиць Заріччя і Церковної.

Внаслідок цієї події ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді осаднення м`яких тканин голови, діагностовано «важку» відкриту черепно- мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, забою- стиснення головного мозку важкого ступеня, гострої епідуральної гематоми лівої скронево-тім`яної ділянки головного мозку, пневомцефалією, отогемоліквореєю зліва.

Отримана ОСОБА_7 травма голови за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення ушкодження за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 20.10.2001 №1306 «Про Правила дорожнього руху», які вимагають від водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, перебувають у прямому безпосередньому зв`язку із настанням дорожньо- транспортної пригоди та шкідливими наслідками, що настали.

Тобто, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала себе винною у пред`явленому обвинуваченні, підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини, у вчиненому щиро розкаялася та просила суд суворо не карати. Потерпілій вона сплатила 100000,00 грн. на відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Також просила суд не позбавляти її права керувати транспортними засобами, оскільки вона вагітна, виховує та утримує малолітню дитину, її чоловік на даний час перебуває в ЗСУ та бере участь у заходах по забезпеченню оборони України і в неї є необхідність керувати автомобілем.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, скерувала на адресу суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги до обвинуваченої підтримує. При обранні міри покарання обвинуваченій покладається на розсуд суду та не заперечувала, якщо воно буде без позбавлення її волі.

Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала себе винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 286 КК України правильна, оскільки вона скоїла порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачена ОСОБА_3 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює на посаді вихователя ДНЗ №3 "Сонечко" Костопільської міської ради, за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони, має на утриманні малолітню дитину, бере активну участь в благодійній діяльності та підтримці захисників України.

Визначаючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини та наслідки його вчинення, особу обвинуваченої, характеризуючі її дані та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи вищевикладене, особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася у вчиненому та запевнила суд, що вона усвідомила свою вину у вчиненому, її особисте ставлення до вчиненого, та обставини, що пом`якшують покарання, і за міркуванням суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_7 відсутність умислу у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, позицію потерпілої, яка не заперечувала, щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без позбавлення її волі, вважає за вірне призначити покарання ближче до нижньої межі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений нею злочин без позбавлення права керувати транспортними засобами та застосувати до обвинуваченої положення ст.75 КК України прийнявши рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про незастосування до обвинуваченої додаткового покарання, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами , судом було враховано обставини вчинення злочину - вчинення з необережності, особу обвинуваченої, котра позитивно характеризується, визнала свою вину та щиро розкаялася, а транспортний засіб є необхідністю в її житті, а також її активну громадську позицію.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки у відповідності до п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 подав до суду в межах кримінального провадження цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 завдану ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 22872,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн і понесені судові витрати.

10 липня 2024 року, до початку судового розгляду кримінального провадження, представник потерпілої-адвокат ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву про залишення без розгляду позовну вимогу в частині стягнення на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 22872,62 грн. та просив стягнути на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та понесені судові витрати.

Враховуючи норму ст. 267 ЦПК України, а саме п.5 ч.1, суд залишає без розгляду цивільний позов в цій частині.

Що ж до позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн.,то суд враховує наступне.

В судовому встановлено, обвинувачена добровільно сплатила потерпілій завдану шкоду вчиненням кримінального правопорушення в сумі 100000,00 грн, на підтвердження чого суду надано копію розписки від 29.05.2024 року.

Дана обставина не заперечувалась представником потерпілої в судовому засіданні.

Однак, представник потерпілої в судовому засіданні підтримав цивільний позов в частині стягнення на користь потерпілої 100000,00 грн. моральної шкоди та 20000,00 грн судових витрат.

З поданого цивільного позву вбачається, представником потерпілої в інтересах потерпілої було заявлено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 100000,00 грн, що складаються з фізичних страждань, які вони оцінили в 50000,00 грн. та психологічних страждань в розмірі 50000,00 грн. Заяви про збільшення позовних вимог до суду не надходило.

Враховуючи встановленні обставини, суд рахує, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди немає.

Крім того, суд рахує, що з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості та з врахуванням характеру порушення законного права на життя та здоров`я, глибини душевних страждань потерпілої ОСОБА_7 , визначений потерпілою розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн., як визначено в позовній заяві є достатнім та відповідає вимогам розумності та справедливості.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, то з врахуванням вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Процесуальні витрати, а саме витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні в загальному розмірі 7572,80 горн., підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Судом також встановлено, що ухвалами слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 22.11.2022 року було накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та дорожній велосипед зеленого кольору «АИСТ», номер рами НОМЕР_3 .

Враховуючи приписи ст.174 КПК України, оскільки у застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба, його належить скасувати.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66-67, 76, ч.2 ст. 286 КК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовувались.

Позовні вимоги потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 22 872( двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 62 коп. залишити без розгляду.

В задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 7572 ( сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп. покласти на обвинувачену ОСОБА_3 та стягнути в дохід держави.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2023 року на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та дорожній велосипед зеленого кольору «АИСТ», номер рами НОМЕР_3 - скасувати.

Після набрання вироком суду законної сили речові докази:

-автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить, згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , на праві власності ОСОБА_3 , та переданий на відповідальне зберіганні ОСОБА_3 - вважати повернутим по належності;

-дорожній велосипед зеленого кольору «АИСТ», номер рами НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 , який знаходиться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ГУНП в Рівненській області, що за адресою: за адресою: АДРЕСА_3 - повернути власниці ОСОБА_7 ;

- оптичний диск DVD-R «Verbatim» з відеозаписом події ДТП від 19.11.2023 з участю водія ОСОБА_3 та велосипедистки ОСОБА_9 , який знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000523 від 19.11.2023 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1