ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/732/24 Справа № 204/1887/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника, - адвоката ОСОБА_6 , а також прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпро ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000001, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, не працюючої, раніше не судимої, має повну середню освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено їй покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Судом вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_5 визнана винною за наступних обставин.

В ніч з 31.12.2021 на 01.01.2022 ОСОБА_5 перебувала за місцем мешкання - в приміщенні будинку на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де сумісно зі своїм співмешканцем ОСОБА_13 вживала спиртні напої. В ході сумісного вживання спиртних напоїв не раніше 01:15 01.01.2022 та не пізніше 06:15 01.01.2022 між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 в приміщенні кухні житлового будинку за вказаною вище адресою виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одному з приміщень частини будинку де розташовані кухня, коридор та ванна кімната, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , не раніше 01:15 01.01.2022 та не пізніше 06:15 01.01.2022, в ході сварки на побутовому ґрунті, діючи з прямими умислом та з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з мотивів раптово виниклої неприязні до ОСОБА_13 внаслідок сварки, нанесла кухонним ножем загальною довжиною 33 см один удар в область передньої поверхні правої половини грудної клітки на рівні другого міжребер`я ОСОБА_13 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки справа: колото-різаної рани на шкірі передньої поверхні правої половини грудної клітки на рівні другого міжребер`я, що продовжується в рановий канал у напрямку зверху вниз, спереду назад та дещо справа наліво, загальною довжиною близько 12 см, з ушкодженням верхньої частки правої легені, перикарда серця, правих відділків серця, крововиливів в м`яких тканинах за ходом ранового каналу , крововиливу в правій плевральній порожнині (1000 мл), крововиливу в порожнині серцевої сорочки (450 мл), яке прижиттєве, виникло незадовго до настання смерті від дії твердого плаского предмету, що володів колюче-ріжучими властивостями та діяв у напрямку зверху вниз, спереду назад та дещо справа наліво відносно передньої поверхні грудної клітки, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя і в даному випадку знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Внаслідок умисного спричинення ОСОБА_5 вищевказаних тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини справа: колото-різаної рани на шкірі передньої поверхні правої половини грудної клітки на рівні 2 міжребер`я, що продовжується в рановий канал у напрямку зверху вниз, спереду назад та дещо справа наліво, загальною довжиною близько 12 см, з ушкодженням верхньої частки правої легені, перикарда серця, правих відділків серця, крововиливів в м`яких тканинах за ходом ранового каналу, крововиливу в правій плевральній порожнині (1000 мл), крововиливу в порожнині серцевої сорочки (450 мл), у короткий проміжок часу, у приміщенні будинку на території домоволодіння АДРЕСА_2 , настала смерть ОСОБА_13 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляції:

- обвинувачена ОСОБА_5 просить змінити кваліфікацію її дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Вказує, що вирок є занадто суворим, оскільки вона раніше не судима, позитивно характеризується, не спричиняла перешкод при затриманні, надавала правдиві покази, не приховувала речові докази. Вказує, що в її діях не було жорстокості, а діяла вона виключно в межах самооборони.

Посилається, що під тиском вона була вимушена підписати підозру, в якій зазначено, що вона вчинила умисно вбивство в стані алкогольного сп`яніння, при цьому аналіз крові в неї не був взятий.

Також посилається на те, що суд не взяв до уваги спричинені їй тілесні ушкодження , безпідставно зазначивши, що вона їх нанесла сама собі.

- захисник ОСОБА_6 в апеляції також просить змінити вирок суду в частині правової кваліфікації дій останньої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

В обґрунтування вказує, що обвинувачена з самого початку дає одні і ті ж покази, що зафіксовано на відео з нагрудних камер поліцейських, відповідно до якого, ОСОБА_5 ховалась в ванній кімнаті та захищалась від дій померлого.

Також захисник вказує, що суд в вироку неодноразово звертає увагу на ту обставину, що сторона захисту на стадії судового розгляду висловлювала кілька позицій, зокрема про наявність в діях обвинуваченої ознак вбивства при перевищені меж необхідної оборони; щодо можливого перебування обвинуваченої у стані сильного душевного хвилювання, однак проігноровано той факт, що і сторона обвинувачення висловлювала дану позицію про що окремо від сторони захисту заявлялись клопотання про проведення відповідних експертиз, в проведені яких судом було відмовлено та після цього відсторонено прокурора від участі в даному кримінальному провадженні та призначено нового.

Зазначає, що суд, роблячи висновок, що сама обвинувачена ОСОБА_5 спричинила собі тілесні ушкодження, щоб емітувати побиття її чоловіком, не враховано той факт, що ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення вела спокійний спосіб життя, працювала вдома та вирощувала квіти, до кримінальної відповідальності не притягалась, будь якого відношення до кримінальної кваліфікації дій не мала та не обізнана в імітації приховування злочину. Тому версія суду, на переконання захисника, є надуманою та спрямована на засудження не винної особи.

Крім того вказує, що судом безпідставно відкинута версія сторони захисту з приводу встромляння ножів потерпілим ОСОБА_13 в двері ванної кімнати, тим самим свідомо ігнорується висновок експерта № 133 від 07.03.2022 року, згідно якого на рукоятках ножів вилучених в ході огляду приміщення з дверей ванної кімнати виявлено походження поту потерпілого ОСОБА_13 та прямо підтверджено відсутність поту ОСОБА_5 .

Щодо відсутності папілярних узорів пальців та долонь рук на вилучених з дверей ванної кімнати ножів за результатами проведеної судово-трасологічної експертизи, захисник наголошує, що експертиза призначена зі спливом 2 місяців після вилучення ножів, у зв?язку із чим відсутні будь які сліди папілярних узорів пальців та долонь рук. Крім того досліджувані об?єкти надійшли до НДЕКЦ після проведення всіх попередніх експертиз.

Також захисник звертає увагу щодо проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 та невідповідності механізму утворення раневого каналу та зазначає, що зріст потерпілого ОСОБА_13 складав близько 190 см., а статистом було взято чоловіка, зріст якого є меншим чим зріст потерпілого.

З показів ОСОБА_14 встановлено, що ніж яким намагався вбити її

ОСОБА_13 в момент відчинення дверей ванної кімнати знаходився на рівні її очей у зв`язку з чим при проведені слідчого експерименту була піднята рука статиста на рівень очей ОСОБА_5 як наслідок статистом було і піднято плече правої руки.

Щодо висновку судово-психіатричної експертизи, захисник вважає, що дана експертиза є недопустимим доказом по тій причині, що експертом взято до уваги зміст викладеної підозри, а саме те, що ОСОБА_5 вживала алкогольні напої та вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Однак будь-які докази, щодо вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах кримінального правопорушення відсутні та висновок експерта про наявність алкоголю у крові ОСОБА_5 в матеріалах відсутній.

Таким чином, на переконання захисника ОСОБА_6 , суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки дії останньої мали бути кваліфіковані за ст. 118 КК України.

- прокурор просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що в судовому засіданні встановлено, що загиблий ОСОБА_13 був колишнім чоловіком ОСОБА_12 , з яким вони проживали окремо вже близько як 12 років, та спільного побуту не мали. Під час допиту остання також зазначила, що мешкає з ОСОБА_13 по сусідству, та ОСОБА_13 іноді приходив до них, тому остання не є близьким родичем чи членом сім?ї померлого відповідно до переліку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, і не має правових підстав для відшкодування шкоди, завданої вбивством, в порядку правонаступництва, передбаченому частиною 6 статті 55 КПК України.

Заслухавши обвинувачену та її захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, підтримав апеляційну скаргу прокурора, представника потерпілої, який заперечував як проти апеляції сторони захисту, так і сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі.

При цьому, доводи сторони захисту в апеляційних скаргах на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.1 ст. 115 КК України і необхідності перекваліфікації її дій за ст. 118 КК України, не знайшли свого підтвердження при перегляді вироку. Окрім того дані доводи також ретельно були перевірені судом першої інстанції.

Так обвинувачена ОСОБА_5 не заперечує факт нанесення нею ножем удару в область грудної клітини ОСОБА_13 .

За наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами потерпілої ОСОБА_12 , остання зазначила, що їй зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що вбила ОСОБА_13 . Вона пішла до їх будинку, де побачила ОСОБА_13 , який був мертвий, і він був холодним. Також повідомила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_5 сварились, вживали алкогольні напої. ОСОБА_5 також повідомляла їй раніше, що одного разу поранила ОСОБА_13 , сказала, що «підрізала».В ніч вбивства поліцію викликала її донька.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що в день розглядуваних подій ОСОБА_13 був напідпитку. Потім вийшла ОСОБА_16 . Вона також була у нетверезому стані. Невінчана спробувала вдарити ОСОБА_17 , після чого накричала на нього за те що той вийшов до колишньої дружини та пішла. Він допоміг дійти ОСОБА_17 додому та більше його не бачив. Охарактеризував ОСОБА_13 як неагресивну людину. Йому відомо що між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 мали місце конфлікти, приблизно за півроку до події трапився конфлікт з тілесними ушкодженнями у ОСОБА_13

Заподіяння ОСОБА_5 смертельного тілесного ушкодження ОСОБА_13 також повідомила суду першої інстанції свідок ОСОБА_18 , яка показала, що є падчеркою загиблого. 01.01.2022 ОСОБА_19 зателефонувала її матері та повідомила, що вбила її вітчима і вона викликала поліцію. Живим вітчима бачила 31.12.2021, він приходив до них, був у гарному настрої, напідпитку. Зазначила, що вітчим часто приходив до ОСОБА_12 .

Згідно наданих суду першої інстанції показів свідком ОСОБА_20 , ОСОБА_13 та ОСОБА_5 є його сусідами. 01.10.2022 близько 00:15 він з сусідами вийшов на подвір`я щоб привітати один одного з Новим роком. З будинку вийшов ОСОБА_21 . Він був напідпитку. Привітав з Новим роком. Потім вийшла ОСОБА_19 , вона також була напідпитку. Вона запалила, ОСОБА_17 хотів її обійняти, але вона його вдарила ногою, він впав, після чого вона пішла. ОСОБА_17 трохи побув на місці та сказав що йде. Йому допомогли дійти додому. Наступного дня він дізнався про його смерть.

За показами свідка ОСОБА_22 , який є сином ОСОБА_5 , в ніч з 31.01.2021 на 01.01.2022 він був у м.Києві, приблизно о 03:00, не пізніше 4-00 ранку 01.01.2022, йому зателефонувала мати, та сказала, що вбила ОСОБА_23 , була в стані шоку та в істериці, він це відчув по її голосу, повідомила, що між ними мала місце сварка, в процесі якої ОСОБА_17 на неї нападав, спричинив їй поріз, вона сховалась у ванній кімнаті, з її слів, він погрожував ножами, та встромив ножі у двері ванної кімнати, після чого вона захищалась від нього. Близько 04:00 він знову зателефонував Невінчаній, але вона не брала слухавку.

Наведені у вироку покази потерпілої та свідків є узгодженими між собою, не мають будь яких суперечностей і не містять у собі даних чи інформацію яка б свідчила про агресивність ОСОБА_13 чи наявність з його боку таких дій по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_22 , як на це вказано стороною захисту в апеляційних скаргах, окрім показів зі слів обвинуваченої свідка ОСОБА_22 , який є сином обвинуваченої, а тому є заінтересованою особою, у зв`язку з чим до його показів, що суперечить показам інших свідків в частині поведінки потерпілого так і обвинуваченої як напередодні події так і на момент події, слід відноситися критично. Окрім того, зважається на те, що даний свідок ОСОБА_22 в цій частині надавав покази зі слів обвинуваченої і безпосереднім свідком подій не був.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо особи потерпілої та свідків, а також правдивості та об`єктивності свідчень цих осіб, відсутні, останні були попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги, ознайомлені з правами, визначеними ст. 63 Конституції України, а їхні пояснення є послідовними та логічними, доповнюють один одного, та узгоджуються між собою та іншими дослідженими письмовими доказами по справі, що підтверджують вину ОСОБА_5 саме у вчиненні нею злочину за ч.1 ст. 115 КК України, зокрема: висновками експертів №9 від 01 січня 2022 року та № 9/1-Е від 02 лютого 2022 року, відповідно до яких, смерть ОСОБА_13 настала від колото-різаного поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням за ходом ранового каналу верхньої частки легені, правої легені, правої половини серця, крововиливом у праву плевральну порожнину, в порожнину перикарду, та ускладненням у вигляді тампонади серцевої сорочки кров`ю, яке виникло від дії твердого плаского предмету, що володів колюче-ріжучими властивостями та діяв у напрямку зверху вниз, спереду назад та дещо справа наліво відносно передньої поверхні грудної клітки.

Виявлене колото-різане поранення відноситься до тяжких ушкоджень з ознакою небезпеки для життя і в даному випадку знаходиться в прямому зв`язку з настанням смерті.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 04 березня 2022 року за участі підозрюваної ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , а також відповідно до відеозаписів проведення слідчого експерименту, за протоколом огляду від 30 березня 2022 року, ОСОБА_5 вказувала механізм і спосіб нанесення нею удару ножем ОСОБА_13 . Обвинувачена також за своєю версією вказувала, що в ході конфлікту з ОСОБА_13 , останній наносив їй удари по різним частинам тіла, вона взяла на стільниці ніж сховалась в ванній за вхідними дверима утримуючи їх, ОСОБА_13 , почав вставляти в полотно дверей ножі, погрожувати їй фізичною розправою. Коли двері відчинились, ОСОБА_13 , у своїй правій руці утримував ніж та яку піднявши вгору, замахнувся на неї, і вона в цей час, утримуючи ніж у своїй правій руці (лезо ножа знаходилось в напрямку від долоні), нанесла ОСОБА_13 в напрямку зверху вниз один удар в область ключичної зони праворуч.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 9/39-Е від 25 березня 2022 року, за протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , від 04.03.2022, постраждалому було нанесено один удар ножем в праву половину грудної клітки в верхній третині, а тому судово-медичні дані стосовно кількості ударів та анатомічної локалізації, травмованої ділянки не суперечать даним протоколу слідчого експерименту.

Тобто, за даним судово-медичним висновком, показаний обвинуваченою на слідчому експерименті як вона наносила удар потерпілому не суперечить судово-медичним даним стосовно лише кількості ударів та анатомічної локалізації, травмованої ділянки.

Разом з цим, допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_24 , який проводив експертне дослідження № 9/39-Е, складений висновок підтримав у повному обсязі, при цьому зазначив, що в момент спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_13 його рука була опущена, тобто, положення його тіла було з опущеною рукою, що відповідає характеристиці ранового каналу. В разі, якщо б його рука була піднята, то рановий канал не співпадав би з раною, а був би нижче ніж рана, що спростовує ствердження обвинуваченої її версії , що удар ножем вона здійснила в момент захисту, коли ОСОБА_13 підняв руку в якій тримався ніж та замахнувся на неї.

За наведеного вище, не є прийнятними і зауваження захисника стосовно того, що під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , статистом було взято чоловіка, зріст якого є меншим чим зріст потерпілого, оскільки відповідно до переглянутого судом першої інстанції відеозапису до протоколу слідчого експерименту, статист не мав істотної різниці в зрості з ОСОБА_13 . Крім того, перегляді відеозапису до слідчого експерименту ОСОБА_5 чітко зазначила про підняту руку з ножем ОСОБА_13 та механізм спричинення нею удару зверху вниз, та локацію удару верхня частина грудної клітини, будь-яких зауважень щодо зросту статиста не надавала.

При перевірці версії сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 118 КК України, враховується правова позиція, викладена у постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 27.11.2014 року у справі № 5-34кс14, де визначено, що для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Закріплене в ст. 36 КК України, право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Отже право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Відповідно до оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ретельно дослідженні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, характерних як для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України), так і для умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, які були співставлені з фактичними обставинами вчиненого злочину, висновками судово-медичних експертиз, показами свідків в їх взаємозв`язку, що призвело місцевий суд до вмотивованого висновку про те, що умисні дії обвинуваченої ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) іншій людині, оскільки досліджені під час судового розгляду справи докази свідчать про направленість умислу обвинуваченої саме на вбивство потерпілого.

Так, оскільки стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди, суд першої інстанції при з`ясуванні наявності такої загрози об`єктивно враховував поведінку як потерпілого, так і обвинуваченої ОСОБА_5 зокрема, перебування їх в обопільному конфлікті, можливість обвинуваченої вийти із конфлікту чи завадити йому.

Під час ухвалення вироку було враховано, що згідно наведених вище показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , напередодні розглядуваних подій з боку ОСОБА_13 будь-яких агресивних дій чи конфліктних ситуацій по відношенню до ОСОБА_5 не спостерігалось, а навпаки саме вона накричала на ОСОБА_13 , який намагався її обняти та вдарила його ногою, від чого він впав. Слід також врахувати стан сп`яніння потерпілого, у якого за дослідженим судом першої інстанції висновком експерта №9/1-Е від 02 лютого 2022 року, виявлено етиловий спирт в концентрації 3.4%, що стосовно живих осіб може відповідати сильному сп`янінню, що також свідчить не на користь версії обвинуваченої щодо агресивної поведінки потерпілого. Також встановлено та підтверджено поясненнями вищенаведених свідків, що за пів року до розглядуваних подій ОСОБА_5 вже спричиняла ОСОБА_13 поранення руки та шиї.

Також зважається, що матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про раніше вчинення насилля зі сторони потерпілого по відношенню до ОСОБА_5 , як на це вказує остання, і стороною захисту такої інформації чи даних також не надано.

Само по собі посилання на свідчення доньки обвинуваченої ОСОБА_25 , яка повідомляла, що ОСОБА_13 вживав алкогольні напої, морально пригнічував її матір, був випадок коли він вдарив Невінчану, не є достатнім для підтвердження факту реального агресивного нападу з боку ОСОБА_13 на обвинувачену в момент події, оскільки інші об`єктивні дані в підтвердження даної версії сторони захисту відсутні. Як і відсутні будь-які об`єктивні і достовірні дані, що під час перебування обвинуваченої в обопільному конфлікті, вона була обмежена в можливості вийти із конфлікту чи завадити йому.

Щодо доводів сторони захисту про неврахування судом виявлених у обвинуваченої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, то суд першої інстанції досить обґрунтовано і належним чином вмотивовано дійшов висновку про недоведеність спричинення останній виявлених у неї тілесних ушкоджень, саме ОСОБА_13 , з чим погоджується і колегія суддів.

Так, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта №106е від 12.01.2022, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Виявлені у неї тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу. Враховуючи характер, локалізацію (тілесні ушкодження розташовані по різним анатомічним лініям та областям) та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони є нехарактерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного зросту. Виявлені у неї тілесні ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках, доступних для нанесення їх власною рукою.

Отже, враховуючи також вище наведені обставини і з`ясування про відсутність інших будь-яких достовірних і об`єктивних даних чи доказів на сторону того, що саме ОСОБА_13 під час конфлікту спричинені легкі тілесні ушкодження обвинуваченій ОСОБА_5 , а тому відсутні підстави для безсумнівного підтвердження даної версії сторони захисту.

Окрім того, також слід звернути увагу на невідповідність співідношення характеру виявлених тілесних ушкоджень в обвинуваченої їх наслідку і спричинення нею тілесного ушкодження потерпілому, що призвело до його смерті.

Не є переконливими і ствердження в апеляціях сторони захисту на неврахування судом першої інстанції доводів обвинуваченої щодо того, що саме ОСОБА_13 встромляв ножі в двері ванної кімнати, коли там перебувала ОСОБА_5 , з посиланням на виявлення на ножі походження його поту, оскільки само по собі наявність даного факту без підтвердження іншими об`єктивними і достовірними даними і доказами, не може слугувати достатнім доказом в підтвердження позиції сторони захисту.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано і об`єктивно зробив висновок про не підтвердження версії обвинуваченої щодо агресивної поведінки з боку потерпілого щодо неї. А отже не є підтвердженим і наявність таких обставин, які б свідчили про реальну загрозу її життю чи здоров`ю та необхідність і достатність для негайного відвернення чи припинення посягання в даній обстановці, саме заподіяння обвинуваченою потерпілому смертельного удару в груди.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми закону, правові позиції, за відсутності встановлення факту наявності саме суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого і співрозмірність дій обвинуваченої для свого захисту, а саме відсутність встановлення саме невідкладної необхідності в заподіянні обвинуваченою смертельного удару ножем потерпілому. Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини події, покази свідків, розташування кімнат, виходу з місця події, не встановлено будь яких об`єктивних обмежень для обвинуваченої під час виниклого конфлікту з потерпілим, для його припинення нею, шляхом залишення місця події чи іншим шляхом, а тому версія сторони захисту про наявність в діях обвинуваченої саме необхідної оборони, не є підтвердженою.

ОСОБА_5 нанесла ОСОБА_13 колото-різане поранення загальною довжиною близько 12 см., з ушкодженням верхньої частки правої легені, перикарда серця, правих відділків серця, від яких настала смерть останнього, які за своїм характером як кожне окремо так і в сукупності відносяться до категорії тяжкої ступені тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію удару, який обвинувачена нанесла ножем потерпілому ОСОБА_13 , зокрема факт того, що під час нанесення ОСОБА_13 ножового поранення його рука не була піднята, тобто він не здійснював замаху на ОСОБА_5 , а тому враховуючи встановленні судом обставини події, обвинувачена при нанесенні удару ножем в життєво важливі органи потерпілого мала умисел на вбивство потерпілого.

Само по собі посилання обвинуваченої, що вона не хотіла і не бажала смерті не є спростуванням встановлення у неї такого умислу, оскільки умисел згідно ст. 24 КК України має прямий і непрямий умисел.

ОСОБА_5 при встановлених судом обставинах події, враховуючи спосіб і знаряддя злочину, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки, а саме смерть потерпілого, і хоча і не бажала, як на це вказує обвинувачена, але свідомо припускала їх настання, що є непрямим умислом.

Такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується із даними, які містяться в наведеному вище протоколі проведення слідчого експерименту, відповідно до якого, обвинувачена ОСОБА_5 показала механізм нанесення нею удару потерпілому ОСОБА_13 , зокрема в напрямку зверху вниз, спереду назад та справа наліво, що свідчить про спрямованість удару, не характерного для особи, яка не усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки.

Також згідно зазначеного вище висновку експерта №9/1-Е від 02.02.22р., потерпілий після виникнення колото-різаного поранення ще жив короткий проміжок часу, а тому враховується поведінка обвинуваченої ОСОБА_5 після вчинення злочину, а саме те, що остання безпосередньо після спричинення ножового поранення потерпілому, не намагалася вжити заходів для збереження його життя, оскільки не надала будь-якої допомоги, в тому числі, як встановлено судом першої інстанції, на протязі досить тривалого часу не зверталася за медичною допомогою, залишивши потерпілого ОСОБА_13 на місці вчинення злочину, де останній і помер.

Що стосується посилання захисника на те, що судом було проігноровано той факт, що сторона захисту та обвинувачення окремо заявляли клопотання про проведення судово-психологічної та судово-психологічної експертизи обвинуваченої ОСОБА_5 , то вони є безпідставними, оскільки ці клопотання судом першої інстанції належним чином розглядалися.

Так, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року залишено без задоволення клопотання захисника про призначення судово-психологічної експертизи, з посиланням на те, що у даному кримінальному провадженні вже було проведено судову психіатричну експертизу та складено висновок № 55 від 08 лютого 2022 року, а також під час судового розгляду кримінального провадження, судом було допитано експерта, який безпосередньо підтримав даний висновок.

Також за ухвалою цього ж суду від 03 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про призначення судово-психологічної експертизи ОСОБА_5 , як в такому, що заявлено передчасно, оскільки на той момент ще не було допитано експерта ОСОБА_26 , який приймав участь в проведенні судово-психіатричної експертизи обвинуваченої, для роз`яснення висновку.

Отже, дані клопотання судом не були проігноровані, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, а були вирішені на законних підставах з належним обґрунтуванням.

Також враховується, що під час судового розгляду судом першої інстанції було безпосередньо допитано експерта ОСОБА_26 , який проводив у складі комісії амбулаторну судово-психіатричну експертизу (висновок експерта № 55 від 08 лютого 2022 року), та підтримав його у повному обсязі.

Отже, за наведених обставин, слід визнати, що відсутні підстави для призначення додаткової експертизи, оскільки стороною захисту не було зазначено, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, які сумніви викликає вже проведена експертиза обвинуваченої ОСОБА_5 та в якій частині такий висновок є неповними або незрозумілим або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження.

За наведеного, відсутні підстави для ствердження про неповноту судового розгляду з наведених мотивів стороною захисту.

Щодо зауважень захисника на те, що висновок судово-психіатричної експертизи є недопустимим доказом по тій причині, що експертом взято до уваги зміст викладеної підозри, а саме те, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а будь-які докази, щодо вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах кримінального правопорушення відсутні, то вони є безпідставними.

Про перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння було визнано самою обвинуваченою під час проведення слідчого експерименту, а також поясненнями свідків.

В даному випадку наявність стану сп`яніння не є частиною об`єктивної сторони інкримінованого злочину, а лише фактичною обставиною, яка частково пояснює мотиви певних дій, у зв`язку з чим не потребується застосування певної процедури встановлення такого стану.

При цьому, дана обставина не враховувалася судом відповідно до ст. 67 КК України, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченій.

В той же час, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 55 від 08 лютого 2022 року, ОСОБА_5 за своїм психічним станом в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, не виявила ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності. Її правильне орієнтування в навколишній обстановці, певна послідовність і цілеспрямованість дій, відсутність у її поведінці і висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцинацій, розладів свідомості або інших хворобливих порушень душевної діяльності, коли вона могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Даний висновок також підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_26 , який пояснив, що висновки експертизи були одностайними, окремих думок експерти не мали. Експерт ОСОБА_26 роз`яснив, що не було не тільки тривалих, але й тимчасових розладів, обвинувачена могла давати адекватні відповіді. В даній ситуації не було жодних психотичних розладів страхів, маячних ідей. Також експерт зазначив, що в даному випадку експерти сильного душевного хвилювання чи стану афекту у ОСОБА_5 не встановили.

Отже, суд першої інстанції також ретельно перевірив і позицію сторони захисту щодо вчиненої дії ОСОБА_5 у стані сильного душевного хвилювання, яка також не знайшла свого підтвердження матеріалами справи.

Досліджені судом першої інстанції висновки судово-медичних експертиз та протоколи слідчих дій, інші письмові докази, покази потерпілої, свідків обґрунтовано покладених в основу вироку, в своїй сукупності та взаємозв`язку і достатності переконливо свідчать про те, що застосований ОСОБА_5 засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя ОСОБА_13 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання потерпілого та обстановці захисту обвинуваченої, а відтак ОСОБА_5 усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала суспільно-небезпечні його наслідки у виді смерті потерпілого, і хоча, за її ствердженнями і не бажала, однак свідомого припускала їх настання, у зв`язку з чим версія сторони захисту про відвернення нападу та захист від суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, є неспроможною.

Належність та допустимість покладених в основу вироку доказів сумнівів не викликає, висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо правильності таких висновків, їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому суд першої інстанції зробив об`єктивний і правильний висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої на ст. 118 КК України з мотивів наведених в апеляціях сторони захисту, не вбачається.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Стосовно посилання в апеляції обвинуваченої на вчинення на неї тиску на досудовому розслідуванні слідчою, у зв`язку з чим вона підписала підозру за ст. 115 КК України, та заявленого в судовому засіданні клопотання прокурора про перевірку цих обставин, то ці обставини при апеляційному перегляді осаржуваного вироку відповідно до положень ст. 206 КПК України були ретельно перевірені і при їх з`ясуванні встановлено відсутність будь-якого тиску на обвинувачену.

Так обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду з цього приводу пояснила, що вона з самого початку як на допитах так і при проведенні з нею процесуальних дій на досудовому розслідування і безпосередньо в суді першої інстанції, добровільно без будь-якого тиску на неї і обмежень щодо неї, пояснювала і висловлювала добровільно і вільно свою позицію захисту щодо відсутності в неї умислу на вбивство і що вона захищалася від співмашканця ОСОБА_13 . При цьому чітко підтвердила, що будь-якого впливу чи тиску психологічного чи фізичного до неї не застосовувалося з боку як працівників досудового органу розслідування так і в суді.

Пояснила, що в своїй апеляції послалася на психологічний тиск до неї на досудовому розслідуванні вона мала на увазі, те, що коли слідча ОСОБА_27 вручала їй підозру за ч.1 ст. 115 КК України сказала, що кваліфікація її дій може бути змінена в процесі досудового розслідування, у зв`язку з чим ОСОБА_5 мала надію на зміну в подальшому кваліфікації її дій на ст. 118 КК України, і тому поставила свій підпис в отриманні підозри за ч.1 ст. 115 КК України, помилково, на момент складання нею апеляції, вважаючи що таким чином її підпис про отримання підозри є тим самим, що вона погоджується кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст. 115 КК.

Таким чином, з огляду на наведене, за встановлених обставин, враховуючи відсутність заяви від обвинуваченої ОСОБА_5 про застосування до неї насильства, позицію обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника з цього питання, слід дійти висновку про відсутність самої такої події щодо вчинення до ОСОБА_5 тиску в будь якому її прояві, а тому відсутні підстави для перевірки цих доводів.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 про зміну вироку і призначення їй більш м`якого покарання, то вони не є переконливими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким, незворотність його наслідків, а саме смерть потерпілого, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно з характеристикою, наданою за місцем проживання, характеризується позитивно, не працює, на утриманні нікого не має. Обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.

В той же час, судом об`єктивно враховано наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебувала у сімейних або близьких відносинах, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

При призначенні покарання суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання виключно у виді реального відбуття покарання в межах санкції інкримінованої статті більш наближеного до мінімального, і його розмір не є максимальним. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_5 погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченої положень ст. ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту в своїх апеляціях щодо пом`якшення покарання, та призначив обвинуваченій ОСОБА_5 покарання яке відповідає особі винної, і яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових і іншими кримінальних правопорушень.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_5 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для його пом`якшення не вбачається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої, то вони є безпідставними і необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, прокурор в свої доводи посилається на те, що загиблий ОСОБА_13 був колишнім чоловіком ОСОБА_12 , з яким вони проживали окремо вже близько як 12 років, та спільного побуту не мали, з чого на його думку, остання не є близьким родичем чи членом сім`ї померлого відповідно до переліку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, а тому вона не має правових підстав для відшкодування шкоди, завданої вбивством, в порядку правонаступництва, передбаченому частиною 6 статті 55 КПК України.

Однак, з такими доводами прокурора не можна погодитися.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, до переліку близькі родичі та члени сім`ї також віднесені в тому числі: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Як встановлено, ОСОБА_12 тривалий час перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_13 , і хоча в останній період перед подією разом і не проживали, однак вони продовжували перебувати у шлюбі, підтримувати близькі стосунки, мають спільну дитину, потерпілий постійно відвідував дружину, спілкувався з нею з дітьми. Усі необхідні витрати на поховання чоловіка несла ОСОБА_12 . Внаслідок загибелі ОСОБА_13 , його дружина ОСОБА_12 зазнала тяжких моральних страждань, що виразилося в негативних емоціях та переживаннях, зміні звичного образу життя, так як саме остання вирішувала усі питання щодо поховання потерпілого.

За приписами ч.1 ст. 55 КПК України , потерпілим може бути фізична особа, які кримінальним правопорушенням завдано моральну чи матеріальну шкоду.

Отже, за наведених встановлених обставин, ОСОБА_12 в розумінні наведених норм закону є потерпілою, яка має правові підстави для відшкодування шкоди, завданої вбивством, що в повній мірі узгоджується і не суперечить приписам ч. 6 ст. 55 КПК України. А тому, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку щодо стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_12 моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, що в повністю відповідає фактичним обставинам справи і узгоджується з наведеними вище нормами закону . Підстав для скасування вироку в цій частині з мотивів наведених в апеляції прокурора не вбачається.

Таким чином, з огляду на разом вищенаведене, судом першої інстанції ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, в їх сукупності, взаємозв`язку і достатності, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи в повній мірі, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни вироку з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого, його захисника та прокурора, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника, - адвоката ОСОБА_6 а також прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпро ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000001, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4