Справа № 727/3615/24
Провадження № 1-кп/727/278/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторін кримінального судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Чернівці справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001306 від 24.03.2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого укладальником пакувальником в ТОВ Торговий Дім «Розма», раніше, в силу вимог ст.. 89 КК України, не судимого, - обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 - 23.03.2024р., біля 19 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні піцерії «ШО-ШО», розташованої по АДРЕСА_2 , в умовах дії на території України режиму воєнного стану, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», реалізуючи виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, таємно, протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вважаючи, що діє непомітно для сторонніх осіб, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, із куртки належної неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 , що знаходилась на вішалці, викрав гаманець вартістю 600 грн., у якому були грошові кошти в сумі 1045 грн., після чого, з місця вчинення злочину пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми протиправними діями спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 1645 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним в інкремуємому йому злочині, вчиненому під час військового стану в Україні; щиро розкаявся, попросив пробачення в потерпілого та просив його суворо не карати, застосувавши при призначенні покарання вимоги ст. 69, 75 КК України. У наданих суду показаннях, підтвердив те, що 23.03.2024р. біля 19 годині, він зайшов до приміщенні піцерії «ШО-ШО», що по АДРЕСА_2 , де біля дверей побачив вішалку на якій знаходилася куртка, із якої було видно гаманець. Подивившись по сторонам і зрозумівши, що за ним ніхто не дивиться, він дістав гаманець з куртки, поклав собі до кишені і вийшов з пі церії. Надалі, з гаманця 1045 грн. забрав, за частину яких купив ліки для матері, решта витрати в на власні потреби

Потерпілий, неповнолітній ОСОБА_7 , будучи допитаним у присутності законного представника та представника служби справах дітей, під присягою в залі суду надав покази про те, що 23.03.2024 року він біля 17 години. Разом з своєю знайомою дівчиною на ім`я ОСОБА_8 , прийшли до бару «Шо-Шо», що знаходиться по АДРЕСА_2 , де він зняв свою куртку, в якій був гаманець з грошовими коштами, студентський квитом, банківська картка ІНФОРМАЦІЯ_2 , і дисконтна карта спортивного клубу і повішав на вішалку, біля дверей, позаду столика який вибрали та відповідно з дівчиною відійшли помити руки до вбиральні, після чого зробили замовлення та при розрахунку, він в куртці не виявив гаманця з коштами. Він подзвонив тітці, потім викликали працівників поліції. У наданих показах зазначив, що завдані злочином збитки, йому було відшкодовано, цивільного позову ні він, ні його законний представник не подавали, претензій до обвинуваченого ні матеріального ні морального характеру він не має, просив призначити ОСОБА_6 покарання не суворе, по закону. У подальшому, потерпілим, його законним представником до суду було подано письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності та відсутності в його інтересах законного представника.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судом встановлено, що покази обвинуваченого узгоджуються з показаннями потерпілого, є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги думку учасників процесу щодо спрощеного провадження у справі та, які правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку ОСОБА_9 інші учасники процесу, буде позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу, не оспорюються, з дослідженням даних що характеризують особу ОСОБА_6 і процесуальних документів, що підлягають вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Частина третя та четверта статті 349 КПК України визначає, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за з`ясованих в засіданні обставин пред`явленого йому обвинувачення, із урахуванням показів потерпілого і показів обвинуваченого, досліджених матеріалів, доведена повністю.

Суд вірно кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою: вчиненої в умовах воєнного стану.

Верховний Суд, колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння. кваліфікуючи ознаки, передбачені конкретними видами злочинів, за своїм змістом та значенням пов`язані з положеннями Загальної частини КК, які визначають обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання та незалежно від того, чи відіграє певна сукупність обставин роль пом`якшуючої чи обтяжуючої обставини, що впливає на покарання, або роль кваліфікуючої ознаки злочину, сутність цієї сукупності обставин не змінюється.

Судом установлено, що учасниками процесу, стороною захисту кваліфікація вчинених обвинуваченим дій та кваліфікуюча ознака, не оспорюються.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2019 у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до ч. 4 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшуючими обставинами, зокрема є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: - ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно приписів ст. 12 КК України, відповідно є тяжким (ч. 4 ст. 185 КК України); - особу винного. За з`ясованих в засіданні обставин, обвинувачений одружений, працює укладальником пакувальником в ТОВ Торговий Дім «Розма», не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак, перебуває на обліку в лікаря нарколога за місцем проживання; раніше притягувався до кримінальної відповідальності, про що свідчить досліджена довідка ВІТ ГУНП у Чернівецькій області та вироки судів, однак в силу ст. 89 КК України вважається не судимим (а.с.кр.пр. 58-64, 67,68 т.2 та а.с. 26-28); не перебуває на обліку в ДУ Центр пробації, Першотравнева філія, що вбачається з даних на виконання запиту слідчого № 39-СВ/4791 від 11.05. 2024р.; має постійне зареєстроване місце проживання (т.2 а.с. 29) за яким характеризується задовільно ( т.2 а.с. 30-32); мати обвинуваченого ОСОБА_10 є особою, яка хворіє на тяжкі хвороби, що підтверджується дослідженими в засіданні медичними документами (т.2 а.с. 33-41). Як пояснив ОСОБА_9 у наданих суду показах, - крадіжку грошових коштів він вчинив з метою придбання ліків для матері.

- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами - щире каяття обвинуваченого у вчиненому і активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданих злочином збитків, відсутність претензій з боку потерпілого, його законного представника, визнання вини; обвинувачений осудив свою поведінку, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяв у майбутньому нічого протиправного не вчиняти. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого тяжкі наслідки не наступили. При цьому, суд звертає увагу і на те, що дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.4 ст. 185 ККУ за ознакою вчинення злочину в умовах воєнного стану, за який передбачено значно суворіше покарання. Судом, за з`ясованих в судовому засіданні обставин встановлено, що ОСОБА_9 не використовував умови воєнного стану для досягнення своїх протиправних цілей.

На підставі викладеного, при наявності обставин, наведених вище, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме, щире каяття, відсутність тяжких наслідків злочину, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих кримінальним правопорушенням потерпілому збитків, відсутність з боку останнього претензій, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням його до вчиненого, суд вважає за можливе, при призначенні покарання, застосувати вимоги ст. 69 КК України.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 744/884/17, провадження № 51-8413км18).

Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст.69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину. За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Крім того стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021. Конституційний Суд України дійшов висновку: «принцип верховенства права, зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України, у тому числі нормативного встановлення законодавцем адміністративної відповідальності. Отже, конкретні санкції за адміністративні правопорушення мають бути справедливими та відповідати принципові домірності, тобто законодавець має визначати адміністративні стягнення з урахуванням їх виправданості та потреби для досягнення легітимної мети, беручи до уваги вимоги адекватності наслідків, які спричинені такими санкціями (у тому числі для особи, до якої вони застосовуються), тій шкоді, що настає в результаті правопорушення». В іншому рішенні, Конституційний Суд України від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив: «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності.. Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

На думку суду, саме таке покарання ОСОБА_6 , є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Процесуальні витрати в рамках кримінального провадження відсутні

Цивільного позову не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили слід залишити обраним у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його фактичного затримання тобто з 24.03.2024 року (протокол затримання а.с.кп.пр. 23 27 т.1).

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому за даною нормою закону, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили - залишити обраним - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня його фактичного затримання тобто з 24.03.2024 року

Речові докази, в рамках кримінального провадження 0001306 від 24.03.2024 року, зокрема, - за постановою слідчого від 24.03.2024 року: ДВД диск з відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження (а.с. кр.пр. 42,43); - за постановою слідчого від 26.03.2024 року - гаманець чорного кольору, у якому знаходилися дві купюри номіналом по 500 грн., одна купюра БА8709849 та друга купюра СЖ5414301; монета металева срібного кольору «одна гривня», монета золотиста сувенірна, пластикова краточка жовтого кольору з відповідним написом; пластикова банківська карта АТ «ПриватБанку», чорного кольору 597183, 03/25, НОМЕР_1 ; студентський квиток серія номер НОМЕР_2 , виданий 01 вересня 2023 року, дійсний до 30 червня 2027 року, виданий ОСОБА_7 , Кіцманським фаховим коледжем Закладу вищої освіти» Подільський державний університет (а.с. 96,97 кр.пр.) повернути за належністю потерпілому ОСОБА_7 . - за постановою слідчого від 27.03.2024 року: ДВД диск з відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження (а.с. кр.пр. 105,106); - за постановою слідчого від 27.03.2024 року - пару взуття чорного кольору із зеленим вставками та білою підошвою фірми «Пума»; курточку чорного кольору; кофту чорного кольору фірми «Пума»; штани спортивні чорного кольору (сейф пакет № 1820741) (а.с. кр.пр. 112), речі, що здані до камери зберігання речових доказів ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області і такі, що належать ОСОБА_6 (квитанція а.с. кр.пр. 113) повернути за належністю ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення, а обвинуваченим який утримується під вартою в той строк з дні отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду, після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376 КПК України та не пізніше наступного дня, направити потерпілому, його законному представнику.

Вирок складений; підписаний в нарадчій кімнаті - 10.06..2024 року.

Суддя ОСОБА_1