Справа № 127/3827/24
Провадження №11-кп/801/629/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року,

якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Заяву засуджений мотивував тим, що ч. 3 ст. 81 КК України в редакції станом на момент розгляду справи не відповідає Конституції України та рішенню КСУ 6-р (II)/2021 від 16.09.2021 року, що позбавляє можливості застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, як особи, що довела своє виправлення. Вказує, що доказами його виправлення є наступне: отримання 14 подяк від адміністрації установи, диплому від ДДУ з ПВП, грамота від друкованого органу департаменту, лист-подяка від громадської організації, 12 свідоцтв про реєстрацію авторського права, виданих три книги, які містять його твори, 7 сертифікатів участі в неформальній освіті, 71 бал за методикою визначення ступеня виправлення та низький ризик вчинення повторного злочину. На підставі вказаного просив задоволити його клопотання.

Засуджений ОСОБА_7 підтримав подану ним заяву за викладених в ній обставин. Також вказав, що норми ст. 82 КК України відносно нього не застосовувались, він на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважає ст. 82 КК України в чинній редакції дискримінаційною та такою, що порушує його права засудженого на обрання одного з двох альтернативних способів пом`якшення його становища внаслідок сумлінної поведінки та доведення виправлення, який є у всіх засуджених, крім засуджених до довічного позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав заяву свого підзахисного та просив суд її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 заперечив щодо задоволення заяви засудженого та вказав, що на даний час Законом України передбачений чіткий порядок звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Так, умовно-достроковому звільненню засудженого до довічного позбавлення волі має обов`язково передувати заміна покарання більш м`яким покаранням. Тому вважав заяву засудженого необґрунтованою та передчасною.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,відмовлено.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що на даний час Кримінальним кодексом України передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вказане не є призначенням двох видів основного покарання, як на це посилається засуджений, оскільки інститут заміни покарання більш м`яким покаранням сам по собі є процедурою заміни більш суворого покарання, призначеного вироком суду, на більш м`яке покарання, яке вироком суду не призначалось.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом було встановлено, що відносно ОСОБА_7 заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не застосовувалась. В даному випадку засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2024 року та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, як особи, що довела своє виправлення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, таким що суперечить приписам Конституції України і Конвенції, ЄСПЛ та КСУ. Вважає, що його виправлення та безпечність ним доведені, так як має 40 доказів виправлення та безпечності його особи, зокрема: 15 подяк адміністрації установи; диплом від ДДУзПВП; грамота від друкованого органу ДДУзПВП; лист-подяка від громадської організації; 12 свідоцтв про реєстрацію авторського права; три книжки, видані ДДУзПВП, ДКВСУ, Мін`юстом, в яких його твори;, 7 сертифікатів участі в неформальній освіті; 71 бал за методикою визначення ступеня виправлення; низький ризик вчинення повторного злочину; збереження тенденції до збільшення переліченого.

Звернув увагу суду на те, що на його думку чинний стан ч.1 ст.81 ККУ та п.3 ч.3 ст.81 ККУ порушують конституційне право на повагу до людської гідності особи, караної на довічне позбавлення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в скарзі доводи.

Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного і також просив її задовольнити, посилаючись на викладені в скарзі доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, посилаючись на її безпідставність, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, пояснення по апеляційній скарзі засудженого та його захисника, заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону судом дотримані.

Як було встановлено в ході судового розгляду судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_7 засуджений вироком судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року за ст. 69, п. п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 229-6, ч. 1 ст. 222 КК України до довічного позбавлення волі.

12.12.2000 р. ухвалою Верховного Суду України вирок судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч.1 ст.222 КК України скасовано і справу в цій частині на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю складу злочину - закрито. В решті вирок щодо ОСОБА_7 за ст. 69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 229-6 КК України - залишено без змін.

На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» та відбув більше 15 років покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п.2, п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, та інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , які є аналогічним доводам викладеним ним в заяві при зверненні до суду першої інстанції, де останній вважає за необхідне звільнити його умовно-достроково від відбування покарання на підставі Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021, яким Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, у зв`язку з чим заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення, виходячи з наступного.

Так, на виконання зазначеного засудженим Рішення Конституційного Суду України та рішень Європейського суду з прав людини, з метою усунення системної проблеми, 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану», які набрали чинності 06.11.2022.

Вказаними Законами внесено зміни до КК України, КПК України та КВК України, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зокрема, відповідно до ч.1, ч.5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18.10.2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час Кримінальним кодексом України передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що вказане не є призначенням двох видів основного покарання, як на це посилається засуджений, оскільки інститут заміни покарання більш м`яким покаранням сам по собі є процедурою заміни більш суворого покарання, призначеного вироком суду, на більш м`яке покарання, яке вироком суду не призначалось.

Також як було встановлено судом першої інстанції, що також знайшло своє відображення в ході апеляційного розгляду, відносно ОСОБА_7 заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не застосовувалась. А тому в даному випадку звернення засудженого ОСОБА_7 до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є передчасним.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до положення ч.ч.3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст.81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням, та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» із змінами.

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказав на те, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання та можливість дострокового звільнення, але й знати, що їм потрібно робити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Тому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до п.9 «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого», якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до статтей 81, 82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів вважає, що викладені засудженим та захисником в ході судового розгляду, а також засудженим в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.

Засуджений в своїй апеляційній скарзі не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів, а обмежився лише перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження засудженого носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

За таких обставин колегія судів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4