Справа № 369/2996/21
Провадження № 1-кп/369/498/24
В И Р О К

іменем України

21.03.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000036 від 11 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Фастівського (Києво-Святошинського) району Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що 11 січня 2021 року близько 09 год., перебуваючи на восьмому поверсі багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , а саме, біля тамбурних дверей квартирних приміщень АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_9 , з метою помсти, що виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, у ОСОБА_10 виник прямий умисел на знищення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_10 підійшов до вищевказаних дверей та за допомогою занесеного стороннього джерела запалення, принесеного із собою, підпалив тамбурні двері квартирних приміщень АДРЕСА_3 , в результаті чого вказані двері охопило полум`ям та в подальшому їх було пошкоджено вогнем. Після цього ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, своїми протиправними діями завдав ОСОБА_9 матеріального збитку.

Крім того, за версією органів досудового розслідування він же 12 січня 2021 року близько 09 год, перебуваючи на восьмому поверсі багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , а саме біля тамбурних дверей квартирних приміщень АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_9 , з метою помсти, що виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, сформував прямий умисел на знищення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_10 підійшов до вищевказаних дверей та за допомогою занесеного стороннього джерела запалення, принесеного із собою, підпалив тамбурні двері квартирних приміщень АДРЕСА_3 , в результаті чого вказані двері охопило полум`ям та в подальшому їх було пошкоджено вогнем.

Згідно із висновком експерта № КСЕ-19/111-21/4562 від 25 лютого 2021 року осередок пожежі знаходився на зовнішніх поверхнях вхідних дверей до тамбурного приміщення квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Причиною виникнення пожежі є займання горючої рідини та/або горючих матеріалів в зоні осередку пожежі внаслідок дії на них стороннього джерела запалення. Джерелом запалювання, яке зумовило займання наявного горючого середовища у місці формування осередку пожежі було вогневе джерело запалювання (палаючий сірник, запальничка, факел тощо).

Таким чином, дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 2 ст. 194 КК України, тобто як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Таку версію обвинувачення прокурор обґрунтував наступними доказами:

-даними витягів з Єдиного реєстру досудового розслідування (далі - ЄРДР) від 11 січня 2021 року та 13 січня 2021 року про внесення відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК, за зверненням до поліції ОСОБА_9 , вчинених 11 та 12 січня 2021 року;

-даними рапортів начальника СРПП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 11 та 12 січня 2021 року;

-даними протоколів прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення від 11 та 12 січня 2021 року від ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_10 порізав обшивку його вхідних дверей до тамбурного приміщення квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 та підпалив їх;

-даними протоколів оглядів місця події від 11 та 12 січня 2021 року з фототаблицею, згідно із яким виявлено пошкодження дверей до тамбурного приміщення квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 у виді порізів різного роду та розміру, сліди їх горіння, пожежне сміття на підлозі;

-даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотографіями за участю свідка ОСОБА_11 від 12 січня 2021 року та від 15 січня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , які впізнали ОСОБА_10 ;

-даними акту про пожежу від 12 січня 2021 року, складеного головним інспектором Києво-Святошинського РВ ГУДСНС України в Київській області ОСОБА_12 за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ;

-даними звіту головного інспектора Києво-Святошинського РВ ГУДСНС України в Київській області ОСОБА_12 від 12 січня 2021 року про причини виникнення пожежі дверей тамбуру;

-даними додаткового протоколу огляду місця події від 05 лютого 2021 року;

-висновком судово-психічної експертизи № 61 від 27 січня 2021 року, згідно із яким на час подій ОСОБА_10 на психічні захворювання не страждав, в тому числі не перебував у тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності. Міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому ОСОБА_10 страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю та потребує лікування від алкогольної залежності на загальних підставах, протипоказань для такого лікування у нього не виявлено.

Надані стороною обвинувачення вищезазначені докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми з огляду на положення чинного Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Водночас зміст вказаних доказів суд безпосередньо дослідив у судовому засіданні у сукупності із іншими доказами з дотриманням принципів змагальності, усності та гласності, забезпечивши умови для рівної реалізації учасниками судового провадження своїх прав, та дійшов іншого висновку на підставі наступного.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість не визнав та надав суду показання, що проживає разом зі своєю матір`ю, чому потерпілий вважає його винуватим в пожежі, що мала місце він не знає. Зазначив він зранку близько 08:20 год., йшов з дому на роботу, а о 09:00 год., а в момент підпалу був уже на роботі, що може підтвердити його роботодавець - начальник ОСОБА_13 (тел. НОМЕР_1 ), який його саме 11 та 12 січня 2021 року зранку чекав під будинком та підвозив на автомобілі (мікроавтобус Фольксваген) на роботу. При цьому, клопотання про виклик в судове засідання для допиту ОСОБА_13 він не заявляє.

Крім того, підтвердив, що 12 січня 2021 року спускався по сходах вниз і бачив, що сталось з дверима потерпілого.

Стверджував, що на відеозаписах та фотографіях долучених у судовому засіданні потерпілим на диску та відкритим сторонам є не він, окрім одного фото, а крики на аудіозаписі лунають не від нього, а від якоїсь п`яної особи, в той час, як він 8 років вже не п`є.

Також зазначив, що шини на авто потерпілого він не різав і це в потерпілого неприязні відносини з сусідами, а не в нього.

У судових дебатах прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Також прокурор просив вирішити питання про судові витрати. При цьому, вважав винуватість обвинуваченого доведеною дослідженими судом доказами, зокрема актом про підпал, поясненнями самого потерпілого, який повідомив, що після події бачив у вічко обвинуваченого та показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що бачила у вічко обвинуваченого біля підпалених дверей.

Допитаний потерпілий ОСОБА_9 у суді повідомив, що 11 січня 2021 року ОСОБА_10 намагався підпалити двері в його тамбурі. Це була невдала спроба. Тоді вигорів лише шматок дверної оббивки, але порізана вона була вся. Протягом 10 років ОСОБА_10 , який проживає поверхом вище, стукає та грюкає в своїй квартирі, порушуючи їх спокій. Конфлікт триває з 2010 року, коли зробив зауваження ОСОБА_10 про голосну музику. ОСОБА_10 тоді замахнувся на нього з радіатором, а він його вдарив. Відтоді він різав двері, ганьбив перед сусідами, що він займається розпустою, буде розповідати всім, зводив наклеп, що він всім у під`їзді б`є обличчя. Перші дії були 07 липня 2020 року. Декілька разів намагався з`ясувати упереджену поведінку ОСОБА_10 , але окрім образ від нього нічого не чув. Два роки тому він зустрів його біля під`їзду і запитав, що той так голосно робить у себе в квартирі. На це ОСОБА_10 образив його і висловився нецензурно. Це його пригнітило. Після цього факту ОСОБА_10 зірвався: обливав двері якоюсь рідиною, нею ж обливав машину, пошкодив їх авто, порізав обшивку дверей їх тамбуру, які оббиті лідарином, а також різав колеса його машини, ножем подряпав фарбу. Він не був очевидцем, як саме ОСОБА_10 обливав двері та псував авто, проте припускає, що це саме його діяння. Коли він з дружиною повертався з роботи, ОСОБА_10 кидав з 9-го поверху каміння на них. Поліція викликалася щоразу, складалися заяви, давалися пояснення. Однак результатів не було. Поліції він не відчиняв двері або ж його мати відчиняла і говорила, що його не має вдома. ОСОБА_10 часто стукає, люстра гойдається, нецензурно лається, ображає.

11 січня 2021 року вигорів лише невеликий шматок лідарину на дверях, тому що сам по собі лідарин не горить. Тому цей факт він побачив згодом. Тоді дружина була дома і вона бачила його у вічко. А основний підпал був 12 січня 2021 року. Він теж бачив у вічко ОСОБА_10 , який підходив в той момент до дверей. Це стандартна схема його поведінки: він біснується дома, тупотить, нецензурно лається, а потім настає тиша, що означає, що ОСОБА_10 робить шкоду (ріже двері, плює на них, чіпає машину).

В день події полум`я захопило всі двері, тому у вічко було не добре видно. Приблизно о 9-00, після гуркоту, настала тиша. Він побіг дивитись у вічко, побачив ОСОБА_10 в темній куртці з білими полосами. Той здійснював якісь маніпуляції біля дверей. А далі - полум`я і нічого не було видно. Тоді він зрозумів, що це підпал. Відчиняти двері в такому випадку не можна. Тому він набрав води і біля дверей побачив дим, що піднімався через шпарину. Він зафіксував все на фотоапарат і залив шпарину водою. А потім, відкривши двері, полум`я вже не було. Догорало те, що було підпалено. Сусіди кричали, викликали поліцію.

У судових дебатах потерпілий просив суд дати оцінку вказаним обставинам, оскільки він хоче спокійно жити в своїй квартирі та вже втомився від переслідувань обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_15 у суді повідомив суд, що з 03 по 15 листопада 2020 року гостював у квартирі потерпілого, точніше лікувався у друзів - подружжя ОСОБА_9 - ОСОБА_11 . Чув гуркіт сусіда зверху, який постійно заважав спати. В подальшому бачив лише результат дій ОСОБА_10 - підпалені двері. Очевидцем подій не був.

Свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_9 . Історія неприязних стосунків із ОСОБА_10 триває давно. Більше 10 років ОСОБА_10 свариться, обливає машину якимось розчином, плює та обливає розчином двері, ріже оббивку на дверях. В 2021 році порізав обшивку на дверях та підпалив їх. Це вона бачила особисто у вічко. 09-10 січня 2021 року були порізані двері. ОСОБА_10 спочатку галасує, потім кидає великі речі, затихає і вони дивляться, що відбувається. У день події 11 січня 2021 року відбувся галас, вона побачила, що щось відбувається із дверима. Показала чоловіку, а наступного дня все повторилося двері вже горіли. Потім приїхали пожежники.

Свідок ОСОБА_18 суду надала суду показання, що 11 січня 2021 року була у себе в квартирі. Вийшла в коридор. Він відокремлений від входу до ліфта. Побачила свого сусіда ОСОБА_9 та спалені двері. Про події нічого більше не відомо. Вона нещодавно придбала квартиру. Про ОСОБА_10 нічого не знає.

Оцінивши всю сукупність досліджених доказів, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_10 у вчинені інкримінованого йому діяння.

Так, надані органом досудового розслідування дані документів та речові докази засвідчують факт пошкодження дверей до тамбурного приміщення квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , які відбулися 11 та 12 січня 2021 року, а також спосіб їх пошкодження - підпал із занесенням стороннього джерела запалювання.

Натомість версія про те, що вказані дії вчинено саме ОСОБА_10 , ґрунтується на заявах потерпілого ОСОБА_9 , проте який зазначив, що бачив у момент події ОСОБА_10 біля своїх дверей у вічко, однак через задимленість конкретні дії не розгледів і розвитку подій не бачив.

Так само як і свідок ОСОБА_11 підтвердила, що у вічко 11 січня 2021 року вранці бачила ОСОБА_10 , однак не була очевидцем його конкретних дій і не може засвідчити, що саме ОСОБА_10 робив біля тамбурних дверей; а сам результат пошкоджень 11 січня 2021 року подружжя взагалі помітило не одразу.

Отже, окрім припущень на основі тривалих неприязних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, не убачається, а надані прокурором є недостатніми, для доведеності винуватості обвинуваченого.

Крім того, в ході судового розгляду стороною обвинувачення не спростовано доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , що він зранку близько 08:20 год., йшов з дому на роботу, а о 09:00 год. в момент підпалу був уже на роботі, що може підтвердити начальник ОСОБА_13 , який його саме 11 та 12 січня 2021 року зранку чекав під будинком та підвозив на автомобілі на роботу, шляхом допиту останнього, оскільки клопотання з цього приводу не заявляв.

Тобто, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких прямих доказів, які б вказували на ОСОБА_10 та його причетність до подій про які йде мова в обвинувальному акті.

При цьому, в судому засіданні встановлено, що неприязні відносини в обвинуваченого з потерпілим почались з 2011 року, шляхом огляду інформації на диску, наданого потерпілим в ході судового розгляду та відкритого учасникам кримінального провадження у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вказане положення закріплено в п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

Сумнівний характер обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд приходить до висновку про те, що докази здобуті під час досудового розслідування не доводять вини обвинуваченого, позиція сторони обвинувачення фактично є припущенням.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, поряд з іншим, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, сторона обвинувачення не надала суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що мало місце діяння, зазначене у обвинуваченні, що таке діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, що обвинувачений ОСОБА_10 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України є матеріальним складом , що передбачає на підставі ст. 91 КПК України обов`язкове встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої даним діянням.

Натомість обвинувачення у даному кримінальному провадженні містить лише формулювання про те, що діяннями ОСОБА_10 спричинено матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 , однак визначення її розміру відсутнє, що не повною мірою відповідає предмету доказування.

Таким чином, з урахуванням викладеного раніше, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки доказів вчинення саме ОСОБА_10 інкримінованого складу кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано та судом не виявлено, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати обвинуваченого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що в ході судового провадження встановлено особу обвинуваченого, яким є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області від 07.12.2004 року та пред`явленим суду, хоча в обвинувальному акті та доказах наданих стороною обвинувачення останній значиться, як ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте цю розбіжність в ході судового розгляду стороною обвинувачення не усунуто.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований до обвинуваченого під час досудового розслідування, скасувати.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження в ході до судового розслідування не застосовувались.

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку, процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судової комплексної пожежно-технічної експертизи матеріалів, речовин та виробів у розмірі 4 903 грн 50 коп. слід віднести на рахунок держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 22, 23, 24, 83, 84, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 369-373, 376 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 під час досудового розслідування, скасувати.

Процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судової комплексної пожежно-технічної експертизи матеріалів, речовин та виробів у розмірі 4 903 грн 50 коп. віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1