УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Київ

справа № 202/9/21-к

провадження № 51-170 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень,вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2022 року, ОСОБА_5 засуджено за : - ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років; - ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції від 01 червня 2010 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років; - ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції від 25 вересня 2008 року) у виді позбавлення волі строком на 7 років; - ч. 5 ст. 301 КК України (в редакції від 10 листопада 2015 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років без позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим - остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, без позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року вирок щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції закону від 05 квітня 2001 року), за епізодом 2002 року- скасовано та закрито кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати; за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції закону від 01 червня 2010 року), в частині правової кваліфікації її дій- змінено.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції закону від 01 червня 2010 року) на ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції закону від 06 грудня 2017 року).

Потсановлено вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції закону від 06 грудня 2017 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років;

- за ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції від 25 вересня 2008 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- за ч. 5 ст. 301 КК України (в редакції від 10 листопада 2015 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, без позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, вважати остаточно призначеним ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, без позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю.

Захисник звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішення суду апеляційної інстанції щодо засудженої.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно до ч. 5 ст. 427 КПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Проте всупереч вищевказаним вимогам захисником не наданої копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, оспорюючи, зокрема, винуватість засудженої ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 5 ст. 301 КК України, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно ст. 438 КПК України, не є підставою для скасування чи зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

При цьому у поданій скарзі захисник не зазначає, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції в цій частиніта не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування чи зміни касаційним рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Крім цього, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

У поданій касаційній скарзі захисник просить змінити ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року та виправдати ОСОБА_5 за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень, а в частині засудження її за ч. 2 ст. 156 КК України змінити судові рішення та застосувати до неї ст. ст. 69, 75 КК України.

Така прохальна частина касаційної скарги не відповідає вимогам ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки Верховний Суд не наділений повноваженням ухвалювати рішення щодо виправдання особи.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3