УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/3954/23

Провадження № 1-кп/638/740/24

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000228 від 13 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюма Харківської області, українця, розлученого, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною другою статті 156, частиною шостою статті 152 КК України,

у с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною другою статті 156, частиною шостою статті 152 КК України.

Ухвалою колегії суддів Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року кримінальне провадження №0000228 від 13 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною другою статті 156, частиною шостою статті 152 КК України, прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуюча суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою колегії суддів Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено до 15 березня 2024 року включно.

12 березня 2024 року у судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Клопотання прокурора обгрунтовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 156 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення - злочину), тобто вчинення вітчимом розпусних дій щодо малолітньої особи та частиною шостою статті 152 КК України, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинений особою, яка раніше вчинила злочин передбачений частиною другою статті 156 КК України.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень-злочинів обвинувачується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізюм Харківської області, українець, громадянин України, раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, має середню-спеціальну освіту, розлучений, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, у зв`язку із чим продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що ним скоєно тяжкий та особливо тяжкий злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавленням волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від слідства та суду на території України та за її межами, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України (п. 1 частини першої статті 177 КПК України).

Водночас, наведені обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим вище ризикам.

Крім того, сторона обвинувачення звертає увагу на той факт, що розгляд кримінального провадження ще не завершено, тому необхідно керуватися принципами конвенційного прецедентного права, які передбачають чотири основні підстави: такими як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд «рішення ЄСПЛ Штегмюллер проти Австрії 1969 року; ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя «рішення ЄСПЛ Вемгофф проти Німеччини 1968 року); вчинення ним подальших правопорушень «рішення ЄСПЛ Мацнеттер проти Австрії 1969 року).

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання, просила його задовольнити з наведених в ньому підстав, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, встановлені судом під час обрання запобіжного заходу, просила продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді триманням під вартою заперечував, просив суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді триманням під вартою заперечував, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики є недоведеними, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на менш суворий, не пов`язаний з триманням під вартою - у виді домашнього арешту.

Колегія суддів, вислухавши думки учасників судового провадження, та, дослідивши надані матеріали клопотання, дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до вимог статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною третьою, п`ятою статті 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до частини першої - третьої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до частини пятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість, багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими в статті 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановлено наявність зазначених ризиків та обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному був обраний з метою запобігання ризикам, передбачених п. п. 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було враховано тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, а також характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя, його соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_5 є особою, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, розлучений, офіційно непрацевлаштований, не має постійного джерела доходу, раніше не судимий.

Таким чином, є підстави вважати, що ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, зважаючи на кількість епізодів вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи на свободі, з метою уникнення відповідальності за вчинені ним злочини, може переховуватись від суду, чим перешкодити досягненню основних завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України.

Отже, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 частини першої статті 177 КПК України, а саме, переховування від суду.

Зважаючи на правову позицію обвинуваченого, який свою вину у вчиненні злочинів не визнав, а також на обставини вчинення кримінальних правопорушень, судом встановлено, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду.

Разом із тим, виходячи зі змісту статті 201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду, або зменшення встановлених ризиків, що пов`язано з плином судового розгляду.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, судовий розгляд ще не завершено, обвинуваченого не допитано, водночас, як встановлено у судовому засіданні, заявлений стороною обвинувачення ризик на цей час продовжує існувати та не зменшився. З метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не всіх допитано, суд вважає, що на даній стадії судового провадження наявні правові підстави для продовження застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Що стосується клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло цілодобово, суд виходить з того, що у випадку наявної загрози життю та/або здоров`ю, він не надасть у повній мірі можливості уникнути існуючої небезпеки, зокрема пройти в укриття, що за таких обставин може створити обвинуваченій небезпечні умови, а тому його застосування в умовах дії воєнного стану суд вважає недоцільним.

Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд бере до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1 частини першої статті 177 КПК України, який на даний час не зменшився, тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , стан здоров`я, зокрема відсутність відомостей про наявність будь-яких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього в умовах слідчого ізолятора, дані про особу обвинуваченого, його правову позицію, який свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав.

Таким чином, зважаючи на умови воєнного стану, враховуючи, що заявлений стороною обвинувачення ризик нараз продовжує існувати та не зменшився, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження та запобігання спробам переховування від суду, суд на даній стадії судового провадження вважає, що на цей час наявні правові підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

При цьому колегією суддів під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б перешкоджали утриманню обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що судове провадження не завершене, обвинуваченого не допитано, суд доходить висновку про необхідність продовжити запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 10 травня 2024 року, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Згідно зі статтею 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 - 178, 183, 194, 197, 199, 369 - 372, 376, 392-395 КПК України, колегія суддів

постановила:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 травня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Строк дії ухвали до 10 травня 2024 року включно.

Повний текст ухвали складено та проголошено 12 березня 2024 року о 16 годині 40 хвилин.

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3