Провадження №: 1-кп/336/210/2024
УХВАЛА
06 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
представник потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України,
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а ОСОБА_4 ще й за ч. 2 ст. 186, ч 4 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання, проти задоволення якого не заперечує сторона захисту, про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до шістдесяти днів, мотивуючи його тим, що заявлені стороною обвинувачення ризики, які визнані судом, такі як: ухилення обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, а також незаконного впливу на потерпілу, не втратили актуальності.
У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченого.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відносно обвинуваченого під час судового засідання продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого на підставі ухвал суду простирається до 19 грудня 2023 року включно.
В силу ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосування запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, про що свідчить усвідомлення обвинуваченим суворості покарання, що буде призначене у випадку доведення його винуватості.
Ймовірним ризиком вбачається суду і ризик продовження протиправних діянь, про що свідчить у сукупності відсутність у обвинуваченого постійних джерел доходів, наявність у нього судимостей за вчинення корисливих злочинів проти чужої власності, проти правосуддя, а також оголошення про підозру в цьому провадженні під час перебування в провадженні суду кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , об`єднаного на підставі трьох обвинувальних актів.
Приймаючи на користь висновку про доцільність застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження існування двох наведених ризиків, суд не погоджується з міркуваннями сторони обвинувачення про вірогідність ризику впливу на потерпілу та свідків провадження, оскільки його існування всупереч вимог змагальності кримінального судочинства не доведено жодними фактичними даними.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Інкриміноване ОСОБА_4 кримінально каране діяння є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від семи до десяти років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.
Враховує суд і об`єкт злочинного посягання, яким є охоронювана Основним законом України соціальна цінність право приватної власності.
На користь висновку про необхідність задоволення клопотання застосовує суд і відомості про особу обвинуваченого, зокрема, наявність у нього судимостей та направлення до суду чотирьох обвинувальних актів щодо нього про вчинення корисливих посягань проти чужої власності, вчинених різними способами, які ще не розглянуті судом.
Вказані обставини свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та його схильність до вчинення кримінально караних діянь.
Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.
На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, суд доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.
Виходячи з викладеного, продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 395 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити застосування щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на шістдесят днів, а саме: до 05 липня 2024 року включно.
Початок дії цієї ухвали обчислювати з 7 травня 2024 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1