30 травня 2024 року м. Запоріжжя
Слідчий звернулася до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 будучи службовою особою, як наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив розтрату на користь третіх невстановлених у ході слідства осіб частину ввіреного йому матеріального резерву Оріхівської міської ради в період дії в Україні воєнного стану, чим завдав Оріхівській міській територіальній громаді в особі Оріхівської міської ради матеріальну шкоду на загальну суму 435 290 гривень 40 копійок, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
29.05.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 на праві спільної часткової власті належать 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно підозрюваного.
Слідчий в судове засідання не прибула. 30.05.2024 подала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, в якій підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не викликався у відповідності до приписів ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд скарги проведено без фіксації судового процесу.
Дослідивши клопотання, додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить наступних висновків.
29.05.2024 у вищезазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Проте відомостей про те, що особи, яким злочином завдано шкоду, пред`явили цивільний позов у кримінальному проваджені, ані клопотання слідчого, ані додані до нього матеріали не містять.
З огляду на викладене, клопотання слідчого є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання слідчого - відмовити.
Копію ухвали, після проголошення негайно вручити слідчому, прокуророві.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 04 червня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1