Справа № 489/2796/22
Провадження № 1-кп/489/448/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

07 березня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000162 від12.04.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не перебуваючого у зареєстрованому шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 436-2 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

29.03.2022 близько 17.00 годин дві особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи поблизу перехрестя проспекту Богоявленського та вулиці Торгової у Корабельному районі м. Миколаєва, одна із вказаних осіб, будучи працівником поліції, зупинила автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстрацій номер НОМЕР_1 , яким керував потерпілий ОСОБА_11 .

Після короткої розмови з потерпілим ОСОБА_11 особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, будучи працівником поліції, усвідомлюючи протиправність своїх дій, всупереч волі потерпілого ОСОБА_11 , перевищуючи надані йому владні повноваження, із застосуванням фізичної сили помістила його в багажне відділення автомобіля марки «БМВ», на якому пересувалася, та відвезла потерпілого до місця мешкання ОСОБА_3 .

В той же день, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши ОСОБА_11 , у ОСОБА_3 виник раптовий умисел, направлений на незаконне позбавлення волі останнього.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи умисно, за попередньою змовою з двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_3 порушуючи гарантовані положеннями статей 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи потерпілого на недоторканість особи та свободу пересування, проти його волі, взявши ОСОБА_11 за руки, завів його до місця свого мешкання.

Знаходячись в будинку, ОСОБА_3 за попередньою змовою з двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою обмеження свободи переміщення потерпілого в їх присутності, із застосуванням фізичного насильства, одягнув ОСОБА_11 одні кайданки на руки, застібнувши їх за спиною, та інші - на ноги.

Після того, 29.03.2022 у невстановлений час, але не пізніше 19.00 годин, дві особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, залишили місце мешкання ОСОБА_3 ,при цьому потерпілий ОСОБА_11 ,перебуваючи в кайданках, залишився проти своєї волі за місцем мешкання ОСОБА_3 . В той же день, ОСОБА_3 за допомогою кайданок пристебнув за руку ОСОБА_11 в жилій кімнаті до батареї біля вікна, де продовжував проти його волі незаконно утримувати до 17.00 годин 30.03.2022, періодично наносячи потерпілому удари ногами і руками по різним частинам тіла та голови, тим самим завдаючи йому фізичних страждань. В той же день, точного часу встановити не надалося можливим, але не пізніше 17.00 годин, ОСОБА_3 стало відомо, що за допомогою соціальних мереж потерпілого ОСОБА_11 розшукує ОСОБА_12 , з якою він перебуває у цивільному шлюбі.

Після того, ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , наніс декілька ударів ногою в тулуб останнього, зняв кайданки та відпустив, при цьому висловив погрози щодо спричинення інших тілесних ушкоджень потерпілому у разі його звернення до правоохоронних органів.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того, у березні 2022 року, але не пізніше 29.03.2022, більш точний час та дата не встановлені, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою примушування ОСОБА_11 виконати цивільно-правові зобов`язання у виді повернення боргу, отриманого за договорами позики від 13.06.2020, 02.07.2020 та 22.11.2020, за невстановлених обставин вступили між собою в злочинну змову щодо примушування ОСОБА_11 повернути борг за вказаними договорами, тобто виконати цивільно-правові зобов`язання.

З метою реалізації вказаного умислу, 29.03.2022 близько 17.00 години дві особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи поблизу перехрестя проспекту Богоявленського та вулиці Торгової у Корабельному районі м. Миколаєва, одна з яких, будучи працівником поліції, зупинила автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстрацій номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 .

Після короткої розмови з потерпілим ОСОБА_11 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, будучи працівником поліції, усвідомлюючи протиправність своїх дій, спрямованих на примушування потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань, всупереч волі ОСОБА_11 , із застосуванням фізичної сили та погроз, помістила його в багажне відділення автомобіля марки «БМВ», та відвезла останнього до місця мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Того ж дня 29.03.2022, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 всупереч волі потерпілого ОСОБА_11 , висловлюючи погрози фізичного насилля, взявши за руки, завів його до вказаного місця мешкання.

Перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , з метою унеможливлення надання опору потерпілим, у присутності двох осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, одягнув потерпілому ОСОБА_11 кайданки на руки, застібнувши їх за спиною, а інші кайданки одягнув на ноги.

Після того, з метою примусити потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань щодо повернення грошових коштів за договорами позики ОСОБА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою з двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, висунув ОСОБА_11 вимогу щодо повернення йому заборгованості, а саме грошових коштів у сумі 11200 доларів США, та з метою схилення ОСОБА_11 до передачі їм грошових коштів ОСОБА_3 за попередньою змовою з двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, застосували до ОСОБА_11 насильство, яке виразилось у нанесенні неодноразових ударів кулаками і ногами по голові та різним частинам тіла, що призвело до втрати свідомості потерпілим ОСОБА_11 та заподіяло йому фізичний біль.

Після того, 29.03.2022 у невстановлений час, але не пізніше 19.00 години, дві особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, залишили місце проживання ОСОБА_3 , при цьому потерпілий ОСОБА_11 , знаходячись в кайданках, залишився проти своєї волі за місцем мешкання ОСОБА_3 .

В подальшому, в період з 29 до 30 березня 2022 року, точний час не встановлений, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на примушування ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов`язань з приводу повернення боргу за вищевказаними договорами позики, продовжив висувати вимоги стосовно повернення вказаного боргу, при цьому застосовуючи до потерпілого, на якого були одягнуті кайданки,насильство, яке виразилось у нанесенні ударів руками та ногами в область обличчя та тулубу, а також наніс один удар ногою в область лівої ключиці ОСОБА_11 , чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої ключиці, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

30.03.2022, точного часу не встановлено, але не пізніше 17.00 годин, ОСОБА_3 стало відомо, що за допомогою соціальних мереж потерпілого ОСОБА_11 розшукує ОСОБА_12 , з якою він перебував у фактичних сімейно-шлюбних відносинах.

Тому ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , наніс йому декілька ударів ногою в тулуб останнього, зняв кайданки та відпустив, при цьому висловив погрози щодо спричинення інших тілесних ушкоджень потерпілому в разі його звернення до правоохоронних органів.

Згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_3 за вказаним фактом кваліфіковані за ч. 4 ст. 289 КК України, як вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи, вчинене в умовах воєнного стану.

Сторона захисту заперечила винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного діяння, оскільки останній не мав умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , а лише вимагав повернути йому заборговані останнім грошові кошти.

Суд, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 189 КК України є помилковою, оскільки його умисел на незаконну вимогу передати грошові кошти потерпілого не доведений поза розумним сумнівом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явлених обвинуваченнях за вказаними фактами не визнав та надав показання про те, що протягом 10 років знайомий із ОСОБА_13 , з яким мав «спільний бізнес». У 2020 році тричі надавав у борг ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 882 доларів США, 1600 доларів США та 2500 доларів США, про що укладалися відповідні договори позики та потерпілий писав розписки. Однак вказані грошові кошти ОСОБА_15 не повернув, тому він звертався із заявами до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_15 відносно нього шахрайських дій з приводу вказаних фактів. Також в ході судового розгляду даного кримінального провадження він подав цивільні позови до суду про стягнення з потерпілого ОСОБА_11 на його користь боргу із відповідними нарахованими відсотками та штрафними санкціями за несвоєчасне повернення грошових коштів. Крім того, ОСОБА_15 повинен був відшкодувати йому грошові кошти за транспортні засоби «БМВ», «Опель», «Кадилак», якими він заволодів під час їхньої спільної з метою їх продажу іншим особам, однак автомобілі не повернув та не розрахувався за них. У зв`язку з цим, загальна сума заборгованості ОСОБА_11 перед ним складає більше 10000 доларів США. Щодо обставин позбавлення волі ОСОБА_11 , вимагання у нього грошових коштів та заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинувачений відмовився давати показання, посилаючись на ст. 63 Конституції України.

Показання обвинуваченого спростовуються, а його винуватість за фактом вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_11 та примушування його до виконання цивільно-правових зобов`язань підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що в кінці березня 2022 року, точну дату не пам`ятає, у вечірній час він керував автомобілем «Део Ланос» та був зупинений на блокпосту по вул. Торговій м. Миколаєва раніше знайомим працівником поліції ОСОБА_16 , який повідомив, що він перебуває у розшуку. Після того ОСОБА_17 проти його волі примусив його сісти в багажне відділення керованого останнім автомобіля марки «БМВ». Далі вони приїхали в мікрорайон «Кульбакине», де відчинили двері багажника, й біля авто знаходилися ОСОБА_18 та інший його знайомий на ім`я ОСОБА_19 , які повідомили, що везуть його до домоволодіння ОСОБА_20 . В подальшому його привезли до будинку обвинуваченого ОСОБА_20 , розташованого по АДРЕСА_2 , де відчинили багажник. Після того ОСОБА_20 із ОСОБА_19 одягли йому на руки кайданки, і його завели всередину будинку, де всі втрьох почали вимагати у нього повернути заборговані грошові кошти. Зазначив, що дійсно був винен ОСОБА_21 300 доларів США, а ОСОБА_19 - 1500 доларів США, і останні вимагали у нього їх повернути. ОСОБА_20 вимагав у нього грошові кошти в сумі близько 11200 доларів США. Коли він перебував в будинку ОСОБА_3 , то ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 неодноразово били його руками та ногами по голові та різним частинам тіла та вимагали повернути грошові кошти. Через деякий час ОСОБА_17 та ОСОБА_19 поїхали, залишивши його в будинку ОСОБА_20 ,де останній неодноразово бив його руками та ногами та вимагав повернути грошові кошти. В ході вказаного побиття ОСОБА_20 наніс йому сильний удар ногою в область ключиці, спричинивши її перелом. Крім того, здійснив випорожнення сечею на нього з метою примусити повернути грошові кошти та не звертатися в правоохоронні органи під погрозою розповсюдження відеозапису, на якому зафіксовано, як ОСОБА_20 здійснив випорожнення сечі на нього. У будинку ОСОБА_20 він перебував проти його волі, будучи закованим у кайданки на руках та ногах, до вечора наступного дня до того часу, поки не зателефонував ОСОБА_22 і не сказав ОСОБА_20 його відпустити, оскільки співмешканка ОСОБА_11 розмістила в мережі інтернет оголошення про зникнення та розшук останнього. Вказав, що відпускаючи його, ОСОБА_3 вказав йому не звертатися до поліцію з приводу вказаного факту викрадення та побиття, погрожуючи публічним розповсюдженням відеозапису, на якому він здійснив випорожнення на нього. Після звільнення з будинку ОСОБА_20 він звернувся до лікарні не одразу, а через декілька днів, оскільки почував себе погано через побиття голови. Також до поліції з приводу вчинених відносно нього діянь не звертався, оскільки боявся ОСОБА_23 , який був поліцейським, а через тиждень-два звернувся добровільно із заявою про вчинення відносно нього вказаних протиправних дій до СБУ. При цьому, підтвердив, що протягом двох років до вказаних подій між ним та ОСОБА_20 існував «спільний бізнес», пов`язаний із придбанням та перепродажем об`єктів нерухомості та транспортних засобів, протягом якого він неодноразово брав у ОСОБА_20 грошові кошти та повертав їх частинами. Зазначив, що дійсно у 2020 році неодноразово брав у ОСОБА_20 у борг грошові кошти в доларах США, про що писав відповідні розписки та підписував договори позики. Грошові кошти за вказаними договорами повертав, але розписки жодні не брав. Крім того, вважав, що не має заборгованості перед ОСОБА_20 , оскільки той також був винен йому грошові кошти в сумі близько 1000 доларів США за придбаний з його допомогою будинок. Не заперечував, що брав у ОСОБА_20 під час «спільного бізнесу» автомобілі марки «БМВ», «Опель» та «Кадилак», однак відмовився від дачі показань про те, чи повернув останньому вказані транспортні засоби.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала показання про те, що у березні 2022 року підтримувала близькі відносини із ОСОБА_13 29.03.2022 близько 18.00 годин вона спілкувалася по телефону із ОСОБА_11 , який сказав, що, рухаючись на автомобілі «Део Ланос», зупинився на блокпосту в Корабельному районі м. Миколаєва і поклав слухавку. Пізніше вона декілька разів телефонувала ОСОБА_14 , який не брав слухавку, а потім його телефон був вимкненим. Наступного дня 30.03.2022 близько 12.00 годин зателефонувала ОСОБА_24 , яка є сестрою ОСОБА_11 , та сказала, що він до неї не доїхав і його телефон вимкнений. Після того ОСОБА_25 зробила оголошення про розшук ОСОБА_11 із його фотозображенням, яке вони розмістили в мережі інтернет: «Інстаграм», «Фейсбук». Через декілька годин їй прийшло смс-повідомлення про те, що телефон ОСОБА_11 знову з`явився в мережі. Близько 18.00 годин їй зателефонував ОСОБА_15 , який повідомив, що в нього все болить і погано себе почуває, та що він розповість все при зустрічі. Через годину до неї приїхав ОСОБА_26 , у якого були тілесні ушкодження на обличчі у вигляді синців та крововиливів під очима, а також боліла та мала набряк ліва рука в області лівої ключиці. Зі слів ОСОБА_11 вона дізналася, що його напередодні зупинили на блокпосту, де знаходився його знайомий ОСОБА_27 , потім запхали в багажник авто, яким він не керував, і відвезли до домоволодіння ОСОБА_3 , де з нього знущалися та били його знайомі ОСОБА_3 , ОСОБА_27 і ОСОБА_19 за борги. До лікарні ОСОБА_26 одразу не звертався, оскільки думав, що не отримав серйозних травм, а лише забиття. До лікарні він звернувся через тиждень, де йому наклали гіпс.

Свідок ОСОБА_28 суду надав показання про те, що в березні 2022 року близько 18.00 години, в світлий час доби, будучи військовослужбовцем, ніс службу на блокпосту в Корабельному районі м. Миколаєва, зупинка громадського транспорту «вулиця Торгова». В той час туди під`їхав на авто марки «БМВ» чоловік, який показав посвідчення поліцейського та попросив зупинити автомобіль «Део Ланос», що рухається позаду нього, сказавши, що його водій перебуває в розшуку. Далі він зупинив автомобіль «Део Ланос», в якому знаходився чоловік, у якого він перевірив документи та здійснив його поверхневий огляд. Після перевірки документів потерпілого продовжив виконувати свої обов`язки. Як потерпілий сідав до автомобіля, свідок не бачив. В автомобілі «БМВ» крім поліцейського знаходився ще інший чоловік, і вони вдвох відігнали «БМВ» і « Део Ланос » в сторону, а потім утрьох поїхали від блокпосту в напрямку центру міста. Хто, де і в якому авто із вказаних трьох осіб поїхав від блокпосту, він не бачив. Наступного дня він знову ніс службу на вказаному блокпосту, та близько 18.00 години там знову проїжджав вищевказаний автомобіль «Део» під керуванням того самого чоловіка, якого він зупинив напередодні, і у нього на обличчі були видимі сліди тілесних ушкоджень, яких на момент його зупинки напередодні не було.

Із заяви від 12.04.2022 вбачається, що ОСОБА_11 звернувся до УСБ України в Миколаївській області з приводу того, що 29.03.2022 близько 18.00 години невідомі особи безпідставно затримали його на блокпосту в Корабельному районі міста Миколаєва, після чого привезли до місця мешкання ОСОБА_3 , який став вимагати в нього неіснуючий борг та заподіяв тілесні ушкодження у вигляді перелому ключиці, а також погрожував у разі звернення із заявою до поліції.

Відомості за вказаним фактом, згідно з витягом з ЄРДР від 13.04.2022, внесені до ЄРДР 12.04.2022 за № 0000162 за ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до заяви ОСОБА_11 від 14.09.2022, останній, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, просив вжити заходів до ОСОБА_3 та ОСОБА_30 , які незаконно позбавили його волі в період з 29.03.2022 по 30.09.2022.

Відомості за вказаним фактом, згідно з витягом з ЄРДР від 15.09.2022, внесені до ЄРДР 14.09.2022 за № 0001587 за ч. 2 ст. 146 КК України.

Згідно з висновком експерта № 144 від 18.04.2022, у ОСОБА_11 мало місце тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої ключиці, яке могло утворитися від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше. Утворення даних тілесних пошкоджень 29.03.2022 не виключається. За ступенем тяжкості дане тілесне пошкодження відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. При нанесенні тілесного пошкодження потерпілий міг знаходитися як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні, та міг бути звернений передньою стороною тіла до нападника (нападників). Утворення даного тілесного пошкодження при падінні тіла з положення стоячи на площину, внаслідок удару об дерево та інший предмет як з прискоренням, так і без нього, виключається. Точний час утворення даного тілесного пошкодження визначити неможливо, однак не виключено його утворення в період з 18:00 год. 29.03.2022 по 30.03.2022.

Із довідки КНП ММР «Міська лікарня № 5» № 689 від 13.04.2022 слідує, що ОСОБА_11 03.04.2022 звертався у приймальне відділення вказаної лікарні, де йому встановлено діагноз: перелом лівої ключиці.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2022 за участю потерпілого ОСОБА_11 , останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка в період з 29.03.2022 по 30.03.2022 наносила йому удари руками і ногами по різним частинам тіла та голові та вимагала борг.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.05.2022 за участю свідка ОСОБА_28 , останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка в кінці березня 2022 року керувала автомобілем «ДеоЛанос», та яку він на прохання співробітника поліції зупинив на блокпосту по просп. Богоявленському в м. Миколаєві.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.05.2022 за участю свідка ОСОБА_31 , останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_11 , як особу, яку в кінці березня 2022 року він зупинив на прохання працівника поліції на блокпосту по просп. Богоявленському в м. Миколаєві за кермом автомобіля «Део Ланос».

З протоколу проведення слідчого експерименту від 28.04.2022 та фототаблиці до нього вбачається, що ОСОБА_11 в присутності двох понятих на місці показав та розказав, за яких обставин та яким чином його зупинили на блокпосту, розташованому поруч із зупинкою громадського транспорту «вул. Торгова» по просп. Богоявленському в м. Миколаєві, Також ОСОБА_11 повідомив про те, як ОСОБА_32 безпідставно витяг потерпілого з автомобіля та запитував про грошові кошти. Після чого, ОСОБА_32 поклав його до багажного відділення автомобіля та відвезли і дістали з автомобіля біля воріт будинку, в якому мешкає ОСОБА_3 , де його утримували проти його волі та ОСОБА_20 з іншими особами наносив удари ногами та руками.

Відповідно до копії договору позики від 13.06.2020, ОСОБА_3 надав ОСОБА_11 позику у розмірі 882 долари США строком на 1 місяць, із щомісячною виплатою відсотків до 13 числа кожного місяця у розмірі 10%, зі сплатою пені в розмірі 2% за кожен день прострочення. Строк дії договору може бути продовжений за умови несвоєчасного повернення процентів.

Згідно з копією договору позики від 02.07.2020, ОСОБА_3 надав ОСОБА_11 позику у розмірі 1600 доларів США строком на 1 місяць, із щомісячною виплатою відсотків до 02 числа кожного місяця у розмірі 10%, зі сплатою пені в розмірі 2 % за кожен день прострочення. Строк дії договору може бути продовжений за умови несвоєчасного повернення процентів.

Відповідно до копії договору позики від 22.11.2020, ОСОБА_3 надав ОСОБА_11 позику у розмірі 2500 доларів США терміном на 1 місяць, із щомісячною виплатою відсотків до 22 числа кожного місяця у розмірі 10%, зі сплатою пені в розмірі 2% за кожен день прострочення. Строк дії договору може бути продовжений за умови несвоєчасного повернення процентів.

З копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 21.09.2021 слідує, що ОСОБА_11 був засуджений 11.02.2020 за вчинення шахрайських дій, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, до штрафу в сумі 1700 грн, та вказаним вироком за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, які полягали у заволодінні шляхом обману грошовими коштами кількох осіб.

З повідомлення Окружної прокуратури міста Миколаєва від 11.07.2023 № 51-50/2-6680 вих-23 та витягів з ЄРДР вбачається, що ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях за фактом шахрайських дій ОСОБА_11 , який у 2020 році отримав у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 882 доларів США, 1600 доларів США та 2500 доларів США, однак до теперішнього часу не повернув.

З копій позовних заяв ОСОБА_3 від 07.08.2023 слідує, що останній пред`явив цивільні позови до ОСОБА_11 про стягнення з останнього на його користь грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за укладеними між ними договорами позики від 02.07.2020 та 22.11.2020.

Суд вважає, що дії ОСОБА_3 відносно ОСОБА_11 , які стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 289 КК України, необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 355 КК України у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З пунктів 8 та 15 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» слідує, що «відповідно до статті 189 КК вимагання полягає у незаконній вимозі передати чуже майно чи право на майно або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмежити права, свободи або законні інтереси цих осіб, пошкодити чи знищити їхнє майно або майно, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголосити відомості, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці. При розмежуванні вимагання і злочину, передбаченого статтею 355 КК (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), треба виходити з того, що при вимаганні винна особа керується корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру.

Застосування погроз чи насильства без такого умислу з метою примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 355 КК. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо.

Вимога виконати (не виконати) зобов`язання, що виникло на підставах, не передбачених чинним законодавством, або неіснуюче зобов`язання, або зобов`язання з невизначеним предметом, а так само використання факту існуючого зобов`язання для заволодіння майном, правом на майно або для вчинення дій майнового характеру, які ним не передбачені, належить кваліфікувати як вимагання.

Не є вимаганням (стаття 189 КК) примушування особи до оплати (вимоги оплати) наданих їй за угодою чи домовленістю послуг, наприклад: з перевезення особи чи майна, оплати переданого особі майна чи виконаних на її користь робіт тощо. Такі дії за наявності для того підстав мають кваліфікуватись як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання».

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 25.10.2022 у справі № 303/3224/20, «при розмежуванні злочинів, передбачених ст. 189 КК України та ст. 355 КК України, необхідно виходити з того, що при вимаганні винна особа керується виключно корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру. Застосування погроз чи насильства без такого умислу з метою примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною ст. 355 КК України. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо».

Також згідно з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду від 05.09.2019 у справі № 461/877/17, «відмежовуючи примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань від вимагання, слід виходити з того, що при вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ст. 355 КК, винний не посягає на чуже майно, право на нього, не вимагає від потерпілого вчинення інших дій майнового характеру, які останній не зобов`язаний вчиняти. Він примушує потерпілого виконати свій юридичний обов`язок, який випливає з цивільно-правових зобов`язань. При вчиненні цього злочину посягання на власність відсутнє, більше того, винний шляхом примушування може прагнути поновити порушені з вини потерпілого відносини власності. Таким чином, вимога при вчиненні злочину, передбаченого ст. 355 КК. як вже зазначалось, може мати правомірний характер. Вимагач же такого права не має навіть в принципі, його вимога завжди позбавлена будь-яких законних підстав. За таких обставин утворюється ще одна відмінність вимагання від примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань: у першому випадку обидві складові злочину (вимога і насильницька дія) мають протиправний характер, у другому - вимога може мати правомірний характер».

Крім того, у постанові від 28.03.2019 у справі № 716/2142/17, Касаційний кримінальний суд зробив висновок, що «вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.355 КК України має місце, коли особу, яка взяла на себе цивільно-правові зобов`язання, примушують виконати їх чи відмовитись від виконання. Якщо потерпілий не має ніяких цивільно-правових зобов`язань, а його примушують, зокрема, передати майно чи права на нього або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, має місце злочин, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 189 КК України (вимагання). Отже, основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 355 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують додержання нормативно встановленого порядку виконання цивільно-правових зобов`язань, а додатковим - суспільні відносини, що забезпечують здоров`я, особисту волю, безпеку, недоторканість особи, її власність. При цьому суб`єкт злочину діє з прямим умислом, тобто усвідомлює, що вимагає виконання чи невиконання договору, угоди чи іншого цивільно-правового зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна за відсутності ознак вимагання, і бажає так чинити. Мотиви й мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають».

Натомість у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за попередньою змовою з двома іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_11 насильство, примушували останнього повернути існуючий борг.

Наявність між потерпілим та обвинуваченим цивільно-правових зобов`язань підтверджується дослідженими в судовому засіданні договорами позики від 13.06.2020 на суму 882 долари США, від 02.07.2020 на суму 1600 доларів США та від 22.11.2020 на суму 2500 доларів США, укладеними між обвинуваченим та потерпілим у письмовій формі.

При цьому, вказаними договорами передбачена виплата позикоодержувачем позикодавцю відсотків за користуванням боргом та пені у випадку несвоєчасного повернення суми боргу.

Зазначені положення вказаних договорів позики з приводу обов`язку позикоодержувача сплатити позикодавцеві неустойку та відсотки ґрунтуються на положеннях закону, зокрема статтях 625 та 1048 ЦК України, згідно з якими боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Крім того, згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також зі статей 627 та 629 ЦК України вбачається, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Натомість як з показань обвинуваченого, так і потерпілого однозначно встановлено, що між ними були дійсно укладені вищевказані договори позики та потерпілий ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_3 зазначені у них грошові кошти з обов`язком їхнього привернення на підставах, вказаних у договорах.

При цьому, суддя критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_11 про повернення ним ОСОБА_3 позичених грошових коштів, оскільки останнім не було надано суду будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження цього.

Так само не було надано суду стороною обвинувачення та потерпілим доказів про те, що обвинувачений ОСОБА_3 був винен потерпілому ОСОБА_11 значну суму грошових коштів, про що зазначав останній під час свого допиту.

Крім того, із досліджених під час судового розгляду відомостей щодо особи потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що останній неодноразово судимий за вчинення шахрайських дій, які полягали у неодноразовому заволодінні шахрайським шляхом грошовими коштами фізичних осіб, що підтверджується відповідним вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 21.09.2021.

При цьому показання потерпілого щодо інших обставин вчинення відносно нього кримінальних правопорушення обвинуваченим за попередньою змовою з іншими особами суд визнає достовірними та допустимими, оскільки вони повністю узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_28 , висновком судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілого.

У свою чергу, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.

Натомість показання обвинуваченого ОСОБА_3 про наявність у ОСОБА_11 заборгованості перед ним за вищевказаними договорами позики підтверджуються також тим, що останнім подані заяви до правоохоронних органів за ознаками шахрайських дій останнього щодо неповернення ним отриманих грошових коштів, а також пред`явлені цивільні позови про стягнення грошових коштів з нарахованими відсотками та неустойкою.

У зв`язку з викладеним, судом встановлено, що ОСОБА_3 , висловлюючи вимоги ОСОБА_11 щодо передачі грошових коштів, не посягає на чуже майно, не вимагав від потерпілого вчинення інших дій майнового характеру, які останній не зобов`язаний був вчиняти, а примушував потерпілого виконати свій юридичний обов`язок, який випливав з наявних між ними цивільно-правових зобов`язань, а також застосовував до нього насильство саме з цією метою, тому його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 355 КК України.

Згідно зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 4 ст. 189 КК України, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 3 ст. 355 КК України, оскільки що це покращує становище особи.

Таким чином, оцінивши вказані докази з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 поза розумним сумнівом доведена саме у примушуванні ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов`язань,тобто вимозі виконати договори позики, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, у зв`язку з чим його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 4 ст. 289 КК України на ч. 3 ст. 355 КК України.

При цьому, не можуть бути доказом невинуватості обвинуваченого у вчинених злочинах, передбачених статтями 146 ч. 2 та 355 ч. 3 КК України, заперечення сторони захисту про те, що потерпілий звернувся із заявою не до поліції, а до СБУ, і не одразу після вчинення, на його думку протиправних діянь, а за спливом певного часу, дана заява була подана не добровільно, а під тиском правоохоронних органів, у ній зазначено лише про одну особу, яка вчинила відносно потерпілого протиправне діяння та потерпілого не було попереджено про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Так, положеннями КПК України не визначено обов`язку особи, яка потерпіла віз кримінального правопорушення, звернутися із відповідною заявою до конкретно визначеного правоохоронного органу та в конкретно визначений період часу.

Натомість потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив свої дії щодо звернення саме до СБУ тим, що у вчиненні протиправних дій щодо нього брав участь діючий працівник поліції, тому він вважав доцільним звернутися до іншого правоохоронного органу, а саме СБУ. Також потерпілий підтвердив, що обидві його заяви про кримінальні правопорушення були подані добровільно, а сплив певного періоду часу пояснив тим, що погано себе почував після побиття ОСОБА_3 разом з іншими особами, а також через погрози останнього, висловлені йому після побиття, про неприпустимість звернення до правоохоронних органів.

Також з постанови Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 761/13685/14-к слідує, що заява про вчинення злочину не є доказом у кримінальному провадженні, а виступає підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами, викладеними в такій заяві, та здійснення їх перевірки.

У свою чергу, зазначені у заявах ОСОБА_11 відомості про вчинення ОСОБА_3 щодо нього кримінально-караних діянь повністю підтверджуються дослідженими судом доказами в їх сукупності, зокрема показаннями потерпілого, свідків та висновком судово-медичної експертизи.

Також суд відхиляє доводи сторони захисту щодо того, що стороною обвинувачення не доведено факт завдання тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим та за вказаних в обвинувальному акті обставин та період часу, оскільки останній звернувся до медичного закладу не одразу після отримання побоїв, а через певний проміжок часу, виходячи з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_11 надав показання про те, що був незаконно позбавлений волі та перебував в будинку за місцем проживання ОСОБА_3 з 29 по 30 березня 2022 року, де йому наносили тілесні ушкодження ОСОБА_3 разом з двома іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та саме від удару ОСОБА_3 ногою він відчув сильний біль в області ключиці.

Вказані показання потерпілого з приводу часу завдання йому тілесних ушкоджень узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_28 про те, що 29.03.2022 у ОСОБА_11 були відсутні тілесні ушкодження, однак 30.03.2022 він уже мав тілесні ушкодження після його звільнення з будинку ОСОБА_3 .

Також згідно з висновком судово-медичної експертизи № 144 від 18.04.2022, наявне у ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої ключиці могло утворитися від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше, та їх заподіяння 29.03.2022 не виключається.

Крім того, з довідки КНП ММР «Міська лікарня № 5» № 689 від 13.04.2022 слідує, що ОСОБА_11 звернувся за медичною допомогою 03.04.2022, тобто через три дні після фактичного його звільнення увечері 30.03.2022з будинку ОСОБА_3 , що вказує на те, що пройшов незначний проміжок часу після отримання тілесних ушкоджень та звернення за медичною допомогою.

Також суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що під час слідчого експерименту слідчий чинив тиск на потерпілого, оскільки з відеозапису до протоколу слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_11 показував та розказував на місці, де його викрадали, поміщали до багажника автомобіля та привезли до будинку за місцем проживання ОСОБА_3 , добровільно, послідовно та без будь-якого тиску та примусу.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 поза розумним сумнівом доведена у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 355 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за таких обставин:

ОСОБА_3 , знаючи вимоги законодавства України про те, що зброя та боєприпаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження зі зброєю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII, п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, у невстановлених досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, придбав пістолет «Kral Firtina 9m», НОМЕР_2 , який виготовлений способом саморобної переробки стартового пістолета і є вогнепальною зброєю - гладкоствольним самозарядним пістолетом калібру 9 мм, та незаконно зберігав його за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 .

В період часу з 11.43 год. до 17.34 год. 11.04.2022 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_2 було вилучено вогнепальну зброю - гладкоствольний самозарядний пістолет калібру 9 мм Р.А., виготовлений способом саморобної переробки стартового пістолета моделі «Kral Firtina» калібру 9 мм Р.А.К « НОМЕР_2 », виробництва «KRAL ARMS», Туреччина, шляхом видалення із ствола елемента, що перешкоджає вильоту метального снаряду та заглушенням газовідвідного отвору, який ОСОБА_3 незаконно зберігав.

Також ОСОБА_3 обвинувачується у виправдовуванні та запереченні збройної агресії російської федерації проти України, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, за таких обставин:

в лютому 2014 року представники влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Гельсінського Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.ч. З, 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали ведення агресивної війни проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території, яка триває і на даний час.

У березні-квітні 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, на території Донецької і Луганської областей, шляхом об`єднання терористичних груп, що діяли на території окремих районів вказаних областей, у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинні організації «Донецька Народна Республіка» та «Луганська Народна Республіка», що відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними.

Указом Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», частину територій Донецької та Луганської областей також визнано тимчасово окупованими територіями, що триває і по даний час.

За зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу російську федерацію визнано державою-агресором, що затверджено Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, та Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», що затверджено Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-УІІІ.

У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, одним із наслідків збройної агресії рф, розпочатої проти України в 2014 році, стала тимчасова окупація частини території України.

З метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, громадянами рф та світовою спільнотою, 21.02.2022 указом президента рф ОСОБА_31 «донецкую народную республику» та «луганскую народную республику» визнано державами.

З цією ж метою, 24.02.2022 о 5 годині президентом рф ОСОБА_31 оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частини вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України ОСОБА_33 від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України на 30 діб. 20.03.2022 Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ (реєстр. № 7168) затверджено Указ Президента України № 133/2022 та продовжено воєнний стан на 30 діб до 25.04.2022. Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України № 259/2022 та продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 30 діб. Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 затверджено Указ Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Так, громадянин України ОСОБА_3 , достовірно володіючи інформацією, що починаючи з 2014 року представниками рф здійснено тимчасову окупацію частини території України, а починаючи з 24.02.2022 підрозділами зс рф та іншими її військовими формуваннями здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, розуміючи, що представниками такої держави-агресора вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, свідомо вчиняв дії щодо заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Протягом березня 2022 року (точного часу не встановлено, однак щонайменше з 21.03.2022), ОСОБА_3 , не сприймаючи державну владу в Україні, керуючись ідеологічними мотивами, діючи умисно, перебуваючи в місті Миколаєві Миколаївської області, більш точної адреси встановити не видалось можливим, використовуючи власний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S8», моделі № SM-G950FD, серійний № НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 та використовуючи мобільний додаток «Telegram», в якому він вже був зареєстрований під псевдонім «« ОСОБА_34 »,при спілкуванні у вказаному застосунку поширював повідомлення, які виправдовують, заперечують збройну агресію рфпроти України, розпочату у 2014 році.

Так, ОСОБА_3 , підтримуючі тісні зв`язки з невстановленою громадянкою російської федерації, що веде власний « YouTube-канал » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », підписаною як « ОСОБА_37 », яка має 103000 підписників (глядачів), використовуючи програми для миттєвого обміну повідомленнями, так звані «месенджери», з метою використання вказаної інформації в інформаційному просторі для введення в оману людей стосовно протистояння України та росії, дискредитації Збройних Сил України і підштовхуванню до певних висновків, пересилав їй відеоматеріали стосовно соціальної обстановки в м. Миколаєві, в тому числі із зафіксованими наслідками здійснення зс рф обстрілів цивільної інфраструктури м. Миколаєва, із власними коментарями, в яких заперечував здійснення таких обстрілів саме зс рф.

Зокрема, 21.03.2022. о 12:47 год. ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на виправдовування збройної агресії РФ проти України, перебуваючи у місті Миколаєві Миколаївської області, більш точної адреси встановити не виявилось можливим, використовуючи вищевказаний належний йому телефон, під псевдонімом « ОСОБА_34 », який зареєстрований на номер мобільного зв`язку « НОМЕР_6 » в застосунку «Telegram», в діалозі з абонентським номером НОМЕР_7 - « ОСОБА_37 », надіслав повідомлення наступного змісту: «Відеоповідомлення від «ОСОБА_29», на якому зафіксовані наслідки обстрілу м. Миколаєва та повідомлення: «Это сей час в Николаеве», фотоповідомлення від «ІНФОРМАЦІЯ_7», на якому зафіксований результат обстрілу рф, та прокоментував: «ІНФОРМАЦІЯ_8». На дане повідомлення ОСОБА_38 пише: «Согласен», «Привет».Повідомлення, надіслані ОСОБА_3 , містять інформацію, яка виправдовує збройну агресію Російської Федерації проти України.

Крім того, 06.04.2022 о 07:51 год. ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заперечення збройної агресії рф проти України, перебуваючи у місті Миколаєві Миколаївської області, більш точної адреси встановити не виявилось можливим, використовуючи вищевказаний належний йому телефон, під псевдонімом « ОСОБА_34 », який зареєстрований на номер мобільного зв`язку « НОМЕР_6 » в застосунку «Telegram», в діалозі з абонентським номером НОМЕР_7 - « ОСОБА_37 », надіслав повідомлення наступного змісту: «Відеоповідомлення від « ІНФОРМАЦІЯ_9» з результатами обстрілу лікарні у м. Миколаєві, та зазначив свій коментар до відео «ІНФОРМАЦІЯ_10?». Повідомлення, надіслані ОСОБА_3 , містять інформацію, яка заперечує збройну агресію російської федерації проти України.

Крім того, 06.04.2022 о 08:00 год. ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на виправдовування збройної агресії рф проти України, перебуваючи у місті Миколаєві Миколаївської області, більш точної адреси встановити не виявилось можливим, використовуючи вищевказаний належний йому телефон, під псевдонімом « ОСОБА_34 », який зареєстрований на номер мобільного зв`язку « НОМЕР_6 » в застосунку «Telegram», в діалозі з абонентським номером НОМЕР_7 - «ОСОБА_37», надіслав повідомлення наступного змісту, мовою оригіналу: «Відеоповідомлення від «Новая Украина»: «Украинский политолог: людей на Донбассе не обходимо просто убивать». На вказану нарізку «ОСОБА_37» відповідає: «Вот благодаря таким политологам собственно случился Донбасс ну и собственно проводиться вот эта вот спецоперация. Это вот, понимаешь, это вот, все... пиздец. Это деградация. Это самая настоящий нацизм. Что вот там какие-то не такие и их просто нужно уничтожить. Все. Вот понимаешь все. Они не подходят под наши стандарты. Они какие-то неправильные, надо их уничтожить. Просто людей, просто баб с детьми.». На що ОСОБА_3 відповідає: «Согласен». Повідомлення надіслані ОСОБА_3 містять інформацію, яка виправдовує збройну агресію російської федерації проти України.

Крім того, 08.04.2022 о 20:00 год. ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заперечення збройної агресії рфпроти України, перебуваючи у місті Миколаєві Миколаївської області, більш точної адреси встановити не виявилось можливим, використовуючи вищевказаний належний йому телефон, під псевдонімом « ОСОБА_34 », який зареєстрований на номер мобільного зв`язку « НОМЕР_6 » в застосунку «Telegram», в діалозі з абонентським номером НОМЕР_7 - «ОСОБА_37», надіслав повідомлення наступного змісту: «Это мне знакомая прислала, если хочешь выложить у себя». Далі відправлено відеоролики, в яких зображено наслідки обстрілу (осколки та воронки від вибухів) та зазначено власний коментар мовою оригіналу: «Я предполагаю, что это так называемые свои, то есть ВСУ». Надіслані повідомлення ОСОБА_3 містять інформацію, яка заперечує збройну агресію російської федерації проти України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явлених обвинуваченнях за статтями 263 ч. 1 та 436-2 ч. 1 КК України не визнав та надав показання про те, що 09.04.2022 близько 16.00-17.00 годин він перебував на спортивному майданчику середньої школи № 19 по вул. Парковій м. Миколаєва, куди прибули шестеро працівників поліції, які погрожуючи йому зброєю змусили сісти до службового автомобіля, фактично здійснивши його затримання, та проти його волі привезли до будівлі УСБУ в Миколаївській області, рухаючись по вулицях просп.. Богоявленський - просп. Центральний - вул. Декабристів - вул. Нікольська.Під час його затримання на спортмайданчику працівниками поліції, він мав при собі та в сумці-барсетці мобільні телефони різних марок «Ксяомі», «Самсунг» та «Хуавей», в яких знаходилися сім-картки з номерами телефонів НОМЕР_8 (у телефоні «Самсунг»), НОМЕР_9 (у телефоні «Редмі»), НОМЕР_10 , НОМЕР_11 (у телефоні «Хуавей»). Також у барсетці він зберігав револьвер Флобера . Вказану сумку із револьвером та телефони працівники поліції у нього забрали. Коли приїхали до будівлі СБУ, до автомобіля увійшли двоє чоловіків, які представилися працівниками СБУ, одягли йому на голову мішок, щоб він нічого не бачив, а на руки кайданки, після чого завели його у будівлю, як він вважає, СБУ, оскільки йшли від автомобіля недовго, до приміщення, яке не мало вікон та в ньому не було видно денного світла, яке, скоріш за все, було кімнатою для зброї, бо в ній зберігалися ящики з написами «7,62», тобто з набоями. Період доби та час він відстежував, користуючись наявним у нього наручним годинником. У вказаному приміщенні до нього працівники СБУ застосовували насильство, яке полягало у нанесенні неодноразових ударів по голові, від чого він втрачав свідомість, та грудній клітині справа, удушенні шиї шнурком від одягнутого мішка на голові, та вимагали зізнатися у державній зраді та вбити журналіста ОСОБА_41 , з яким він був знайомий. В будівлі СБУ він перебував безперервно з 09 до 11 квітня 2022 року, при цьому незважаючи на його вимоги, про його затримання не були повідомлені члени сім`ї, а також йому не була забезпечена участь захисника, про що він неодноразово висловлював вимоги. 11.04.2022 його примусово повезли для проведення обшуку будинку за місцем його проживання по АДРЕСА_2 , який належить його діду. Там без його дозволу та дозволу слідчого судді був проведений обшук вказаного будинку, який він вважає незаконним через те, що йому не було забезпечено участь захисника під час обшуку, незважаючи на його процесуальний статус підозрюваного з моменту фактичного затримання 09.04.2022 та неодноразові вимоги надати захисника; до нього застосовувався психічний тиск під час обшуку з метою дачі пояснень під час обшуку, зокрема щодо зазначення пароля від телефону, який оглядався в ході обшуку; були відсутні передбачені законом підстави для проведення обшуку без ухвали слідчого судді; вилучені під час обшуку пістолет та телефони підкинули працівники СБУ, оскільки вказаний пістолет йому не належав взагалі, а телефони перебували при ньому під час його фактичного затримання 09.04.2022 поліцейськими, а в подальшому і працівниками СБУ, в ході якого вказані телефони спочатку були при ньому, а в подальшому весь час знаходилися у працівників СБУ, які перед обшуком занесли їх до будинку для їхнього офіційного вилучення під час вказаного обшуку. Наголосив на тому, що в ході обшуку, окрім слідчого, знаходилося багато оперативних працівників СБУ, дані про яких не зазначені у протоколі обшуку, проте їх видно на дослідженому відеозаписі до протоколу обшуку, вони не підписували протокол, та під час обшуку перебували в окремих кімнатах, аніж ті, де знаходився слідчий з понятими. Після проведення обшуку 11.04.2022 його знову повезли до будівлі СБУ, де продовжили незаконно утримувати до 14.04.2022, тобто до того часу, коли він був доставлений до слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, вказав, що вперше йому була забезпечена можливість користуватися послугами захисника саме 14.04.2022 безпосередньо перед вирішенням питання про обрання запобіжного заходу. Після обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час його доставки до слідчого ізолятора він поскаржився на заподіяні йому працівниками СБУ тілесні ушкодження, які і були зафіксовані медичними працівниками вказаної установи. За вказаними фактами неправомірних дій працівників СБУ він звертався до ДБР з метою притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Крім того, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за статтями 263 ч. 1 та 436-2 ч. 1 КК України, надано письмові докази та документи, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з витягом з ЄРДР від 13.04.2022, СВ УСБУ в Миколаївській області 12.04.2022 внесені відомості до ЄРДР та здійснюється досудове розслідування кримінального провадження 0000164 за ч. 2 ст. 111 КК України за фактом вчинення невстановленими мешканцями міста Миколаєва та Миколаївської області, в умовах воєнного стану, державної зради.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 12.04.2022, СВ УСБУ в Миколаївській області 12.04.2022 внесені відомості до ЄРДР та здійснюється досудове розслідування кримінального провадження 0000163 за ч. 1 ст. 436-2 КК України за фактом вчинення в період 24.02.2022 по даний час ОСОБА_3 виправдовування та визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році.

Відповідно до рапорту т.в.о. начальника СВ УСБУ в Миколаївській області від 12.04.2022 встановлено, що ОСОБА_3 в період з 24.02.2022 по 12.04.2022 у приватних бесідах з невстановленими особами здійснював виправдовування дій представників збройних формувань російської федерації та визнавав правомірним збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Згідно з витягом з ЄРДР від 15.09.2022, СВ УСБУ в Миколаївській області 14.09.2022 внесені відомості до ЄРДР та здійснюється досудове розслідування кримінального провадження 0001588 за ч. 1 ст. 263 КК України за фактом вилучення під час обшуку 11.04.2022 за місцем проживання ОСОБА_3 пістолета, який є вогнепальною зброєю.

Постановою слідчого ОСОБА_42 від 17.09.2022 об`єднане кримінальне провадження №0000162 від 12.04.2022 закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині реєстрації за ч. 2 ст. 111 КК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

З інформації начальника 1 відділу управління СБУ в Миколаївській області від 11.04.2022 вбачається, що відповідно до отриманих даних, ОСОБА_3 за місцем свого проживання зберігає чорнові записи, ПЕОМ, планшети, мобільні телефони та інші предмети вчинення протиправних дій, які спрямовані на здійснення розвідувально-підривної діяльності проти України. Зокрема, вищевказані засоби містять інформацію та докази щодо збору, накопичення з метою передачі представникам російських спецслужб даних розвідувального характеру щодо військових підрозділів ЗС України, які на теперішній час дислокуються у Миколаївській області, а також проведення за завданням представників російської сторони дестабілізуючих заходів, в т.ч. в соціальних мережах, спрямованих на повалення державної влади України та території області. Крім того, ОСОБА_3 має виражену проросійську позицію, підтримує тісний контакт з членом херсонського псевдооргану влади «Комітет спасіння «За мир і порядок» у м. Херсон ОСОБА_43 , який співпрацює з окупантами. Також, зібрану вказану інформацію ОСОБА_3 пересилає своїй родичці в РФ, яка викладає її в мережі Інтернет в своєму Ютуб каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Відповідно до постанови про проникнення до житла та іншого володіння особи з метою проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді від 11.04.2022, начальник слідчого відділу УСБУ в Миколаївській області під час розслідування кримінального провадження № 0000115 від 07.04.2022 за ч. 2 ст. 111 КК України постановив провести обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 у невідкладному випадку без дозволу слідчого судді з метою відшукання та врятування від знищення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а саме: предметів і документів, які можуть містити відомості про обставини вчинення злочину та можуть бути використані як докази.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 13.04.2022 задоволено клопотання слідчого про обшук та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_3 ,з метою надання дозволу на вилучення речей, що фактично були вилучені під час обшуку вказаного домоволодіння 11.04.2022 без ухвали слідчого судді, оскільки вказані речі є предметами злочину, можуть містити відомості про обставини його вчинення та можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні.

Із протоколу обшуку від 11.04.2022, доданих до нього опису вилучених речей та відеозаписів вбачається, що 11.04.2022 в період з 11:43 год. до 17:34год. без дозволу слідчого судді був проведений обшук домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час вказаного обшуку було виявлено та вилучено в кімнаті справа від входу: мобільний телефон (без сім-картки) с/н НОМЕР_12 , який після надання ОСОБА_3 паролю був оглянутий і в ньому виявлені повідомлення в месенджері «Телеграм» з абонентом « ОСОБА_37 »; мобільний телефон «Huawei» (без сім-картки) с/н:НОМЕР_33 зі зламаною кришкою; мобільний телефон «Samsung» SM-G950Fd (без сім-картки), s/n:НОМЕР_34; планшет «Trio 8 Gb»; ноутбук «Asus»K53B,K53BY-SX147D; відеокамера білого кольору з написом «YI», з флеш накопичувачем 64 Gb,s/n:211025009; на кухні - ноутбук «Siemens»,YККD044937; ноутбук Inspirion Dell, 00144-022-906-060; два бланки про волевиявлення про вступ до Всеукраїнської суверенної міжрегіональної професійної спілки журналістів інформаційної агенції «Таврія-Ньюс» на 3 арк.; жорсткий диск номер п. 36; жорсткий диск s/n SOURS1 №Q408534; одинадцять карт пам`яті мікро-сіді, різного об`єму; вісім флеш-накопичувачів різного об`єму пам`яті; два жорстких диска s/n:WX32D701SSKA, s/n:ST2000NM0011;грошові кошти в сумі 43000 гривень, 750 євро, 276 доларів США; макбук «Asus»с/н: В90ААS058587; ноутбук «Aser»s/nLXR400C0030324 ACD11601; ноутбук «Asus»s/n: 1872; 11 мобільних телефонів різних виробників у вимкненому стані; 20 жорстких дисків для комп`ютерів; 12 жорстких дисків для ноутбуків; планшет «Samsung»,s/n:RF1D24QW12L; ноутбук «Asus N61S»s/n: 15G29N0054BO; ноутбук «Aser Aspire», с/н: LXR4SOC00904255c261601; жорсткий диск с/н: W3T57M23; жорсткий диск с/н: FROV4WMK; жорсткий диск с/н: S1E06PWB; в коридорі в чорній сумці - пістолет «Kral Firtina 9 m», НОМЕР_2 , для відстрілу патронів з гумовими кулями; мобільний телефон «Redmi Note 9» с/н НОМЕР_13 , який був оглянутий та в месенджері «Телеграм» було виявлено повідомлення з контактом « ОСОБА_37 » НОМЕР_7 ; мобільний телефон «Huaweisv35» imei1: НОМЕР_14 , imei2: НОМЕР_15 ; мобільний телефон с/н НОМЕР_16 , imei1: НОМЕР_17 , imei2: НОМЕР_18 ; мобільний телефон «Samsung S9+», imei: НОМЕР_19 ; платіжні карти різних банків в кількості 6 штук; в кімнаті прямо від входу - карта пам`яті на 32 Gb; жорсткий диск с/н: S07GS10L601602; ноутбук «Lenovo», с/н: PF0LY16Rіз зарядним пристроєм.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-22/3425-БЛ від 28.06.2022, наданий на експертизу пістолет, вилучений 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , виготовлений промисловим способом із подальшим саморобним видаленням з каналу ствола елемента, що перешкоджає вильоту метального снаряду, та заглушенням газовідвідного отвору.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/115-22/6091-БЛ від 22.08.2022, наданий на експертизу предмет, вилучений 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , є вогнепальною зброєю - гладкоствольним самозарядним пістолетом калібру 9-мм Р.А., виготовленим способом саморобної переробки стартового пістолета моделі «KRALFIRTINA» калібру 9 мм Р.А.К « НОМЕР_2 », виробництва «KRALARMS», Туреччина, шляхом видалення зі ствола елемента, що перешкоджає вильоту метального снаряду та заглушенням газовідвідного отвору. Пістолет придатний до проведення пострілів.

Згідно з протоколом огляду речей від 12.04.2022, начальником сектору за дорученням слідчого оглянуто мобільний термінал марки «Redmi Note 9 Pro», модель № НОМЕР_35, серійний номер № НОМЕР_13 , ІМЕІ: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , без сім-карток, вилучений 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . Вказаний мобільний термінал синхронізований з месенджерами «Facebook», «Viber», «WhatsApp», «Telegram», «Zello», «TikTok», «Instagram», «VK», «Signal», «WeChat», «Skype», в якому виявлені відеозаписи.

Відповідно до протоколу огляду речей та документів від 13.04.2022, слідчим за участю потерпілого ОСОБА_11 проведено огляд мобільного терміналу марки «Redmi Note 9 Pro», модель № НОМЕР_35, серійний номер № НОМЕР_13 , ІМЕІ: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , без сім-карток, вилучений 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 .

Згідно з протоколом огляду від 22.04.2022, слідчим оглянуто мобільний термінал марки «Redmi Note 9 Pro», модель № НОМЕР_35, серійний номер № НОМЕР_13 , ІМЕІ: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , без сім-карток. В ході огляду зроблено скріншоти з файлів про здійснення фізичного впливу на ОСОБА_11 . Також був оглянутий мобільний термінал марки «Samsung Galaxy S9+», модель SM-G965U1 s/n НОМЕР_22 , імеі НОМЕР_23 , із сім-карткою НОМЕР_8 , на якому виявлений відеофайл « НОМЕР_24 », на якому зображено потерпілого, якому задають різні питання дві особи, обличчя яких не видно. Також оглянуто мобільний термінал марки «РОСО», модель № Х3 NFC, серійний № НОМЕР_12 , ІМЕІ: НОМЕР_25 , ІМЕІ: НОМЕР_26 , без сім-карти, на якому виявлено відео файли, на яких зображено потерпілого ОСОБА_11 зі слідами побиття на обличчі. Вказані телефони були вилучені 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу огляду від 28.04.2022, слідчим за участі потерпілого ОСОБА_11 оглянуто відеофайл «20220329_191607.mp4», вилучений під час огляду телефону «Samsung Galaxy S9+», модель SM-G965U1 s/ НОМЕР_27 , імеі НОМЕР_23 , із сім-карткою НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_3 та був вилучений 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 .

Згідно з протоколом огляду від 10.08.2022, слідчим оглянуто відеозаписи проведення обшуку від 11.04.2022 за місцем мешкання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , та відеофайли, виявлені при проведенні огляду 22.04.2022мобільних терміналів, вилучених у ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-22/5312-ВЗ від 17.08.2022, голос та мовлення особи, яка проводить відеозапис, зафіксовані у фонограмі файлу з назвою «VID_20220329_214624.mp4», який створений 29.03.2022 в 21:15, на якому зафіксовано розмову, яка відбулась між потерпілим ОСОБА_11 та невстановленою особою, яка здійснює відеозапис, належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Голос та мовлення особи, яка проводить відеозапис, зафіксовані у фонограмі файлу з назвою «VID_20220329_215117.mp4», який створений 29.03.2022 в 21:55, на якому зафіксовано розмову, яка відбулась між потерпілим ОСОБА_11 та невстановленою особою, яка здійснює відеозапис належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Голос та мовлення особи, яка проводить відеозапис, зафіксовані у фонограмі файлу з назвою «VID_20220329_201429.mp4», який створений 29.03.2022 о 20:15, на якому зафіксовано розмову, яка відбулась між потерпілим ОСОБА_11 та невстановленою особою, яка здійснює відеозапис, належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із відповіді на запит № 367/42-2022 від 16.09.2022 вбачається, що ОСОБА_3 станом на 13.09.2022 як власник зброї на обліку СКОЗ ГУНП в Миколаївській області не перебуває.

Згідно з протоколом огляду від 02.09.2022, слідчим оглянуто пістолет «KRALFIRTINA 9мм» «Cal 9m» калібру 9 мм, з наявним на ньому маркуванням: « НОМЕР_2 », магазин, який приєднано до пістолету та марлевий тампон, які були вилучені 11.04.2022 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу додаткового огляду речей від 07.09.2022, слідчим оглянуто оптичний диск DVD«TITANUM» №12, на яких записані відеофайли, виявлені при проведенні огляду 22.04.2022 мобільних терміналів, вилучених у ОСОБА_3 . При перегляді відеозапису з назвою « ОСОБА_44 » виявлено, що на ньому зафіксовано, як чоловік наносить потерпілому ОСОБА_11 удари ногою в голову не менше 7 ударів та 1 удар правою ногою. Крім того, при перегляді відео чути звуки, схожі на удари, та стогін потерпілого не менше 11 разів. При цьому, потерпілий ОСОБА_11 на 03:56 хвилині каже наступні слова: «Дядя ОСОБА_30 я все верну». Також було додатково оглянуто відеозапис « ОСОБА_45 », з якого вбачається, що чоловік наносить потерпілому ОСОБА_11 удари лівою ногою не менше 22 разів. Крім того, встановлено, що на ногах ОСОБА_11 надягнуто кайданки.

Згідно з інформацією регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області головного сервісного центру МВС від 07.07.2022 № 31/1341-14-2022, за ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано автомобіль ГАЗ 2705, номерний знак НОМЕР_28 . За ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортні засоби не зареєстровані.

Відповідно до протоколу огляду речей від 25.07.2022, 28.07.2022 та 20.09.2022, слідчим за участі ОСОБА_3 та його захисника оглянуто сейф-пакет №АВ2011457, в якому знаходився мобільний термінал марки «Samsung Galaxy S9», модель № SM-G965U1, серійний № НОМЕР_22 , ІМЕІ: НОМЕР_23 , із сім-картою НОМЕР_29 , який був вилучений 11.04.2022 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду телефону виявлено:свідоцтво про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке відображено в додатку «Дія»; фото паспорту потерпілого ОСОБА_11 ; відеозапис із ОСОБА_11 , створений за допомогою камери телефону 29.03.2022 о 19:16 год.; фото свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу н.з. НОМЕР_1 ; фото ОСОБА_3 , яке створене за допомогою камери телефону 09.04.2022 о 16:37 год.; фото, на яких відображено, що абонент «Nikolay МТС» та ОСОБА_3 телефонували один одному; в програмі для запису дзвінків « НОМЕР_30 аудіозапис дзвінка особи, яка представилась як співробітник поліції і повідомила ОСОБА_3 , що в них є його відеореєстратор, який принесла дівчина та ще дівчина повідомила, що ОСОБА_3 її зґвалтував; аудіозапис дзвінка особи з номером НОМЕР_31 від 23.12.2021, яка винна грошові кошти ОСОБА_3 за автомобілі і обіцяє з метою погашення боргу віддати квартиру; фото заяви ОСОБА_3 від 23.01.2022 до ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області з приводу незаконного заволодіння автомобілем Опель Фронтера ОСОБА_13 ; фотозображення автомобілів; в додатку Телеграм зафіксовано спілкування з абонентом « ОСОБА_37 ».

Згідно з протоколом огляду речей від 12.04.2022, оперуповноваженим СБУ за дорученням слідчого оглянуто сейф-пакет № АВ2011457, в якому знаходяться вилучені 11.04.2022 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 мобільний термінал марки «Redmi Note 9 Pro», модель № НОМЕР_35, серійний номер № НОМЕР_13 , ІМЕІ: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , без сім-карток; мобільний термінал марки «Samsung Galaxy S9», модель SM-G965U1 s/ НОМЕР_27 , імеі НОМЕР_23 , із сім-карткою НОМЕР_8 ; мобільний термінал марки «Redmi 4», IMEI: НОМЕР_17 , НОМЕР_17 , із сім-карткою НОМЕР_11 ; мобільний термінал «Samsung Galaxy S8», модель №SM-G950FD, серійний номер НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , без сім-карток. При огляді мобільного терміналу марки «Redmi Note 9 Pro» встановлено, що він синхронізований з месенджерами «Facebook», «Viber», «WhatsApp», «Telegram», «Zello», «TikTok», «Instagram», «VK», «Signal», «WeChat», «Skype», в якому виявлені відеозаписи. Оглядом мобільного застосунку «Telegram» встановлено ідентифікатор: « ОСОБА_47 », « НОМЕР_6 ». Аналізом бесід виявлено діалоги з абонентським номером НОМЕР_7 , «ОСОБА_37».

Відповідно до висновку спеціаліста від 12 вересня 2022, інформація, що міститься в повідомленнях користувача « ОСОБА_47 », « НОМЕР_6 », кінцевим користувачем якого є ОСОБА_3 , в застосунку «Telegram» в діалозі з користувачем з абонентським номером НОМЕР_7 , «ОСОБА_37» за 21.03.2022, 22.03.2022, 06.04.2022 та 08.04.2022 спрямована на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, а також містить ознаки дискредитації працівників ЗСУ.

Згідно з протоколом огляду речей від 12.04.2022 та фототаблицею до нього,оперуповноваженим СБУ за дорученням слідчого оглянуто наявні на відеохостингу «YouTube.com» відеозаписи під назвами: «ІНФОРМАЦІЯ_11» від 10.04.2022, «ІНФОРМАЦІЯ_12» від 03.04.2022, «ІНФОРМАЦІЯ_13» від 01.04.2022. В ході огляду встановлено, що учасником вказаних відеозаписів є особа на ім`я ОСОБА_48 , яка одноосібно коментує інформацію, в тому числі щодо війни в Україні.

Спеціаліст ОСОБА_49 в судовому засіданні надала роз`яснення з приводу складеного нею висновку спеціаліста від 12.09.2012, фактично підтвердивши, що інформація, що міститься в повідомленнях користувача « ОСОБА_47 », « НОМЕР_6 », кінцевим користувачем якого є ОСОБА_3 , в застосунку «Telegram» в діалозі з користувачем з абонентським номером НОМЕР_7 , «ОСОБА_37» за 21.03.2022, 22.03.2022, 06.04.2022 та 08.04.2022 спрямована на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, а також містить ознаки дискредитації працівників ЗСУ.

Крім того, були досліджені докази сторони захисту.

Так, свідок ОСОБА_50 надав суду показання про те, що у 2022 році був працівником УПП в Миколаївській області. У 2022 році на сторінці СБУ у мережі «Фейсбук» було розміщено фото ОСОБА_3 та зазначено, що він перебуває у розшуку. У 2022 році, точної дати та часу не пам`ятає, близько 15.00-16.00 годин він разом з іншими працівниками поліції ніс службу в місті Миколаєві. Поліцейським зателефонував хтось із громадян і повідомив, що ОСОБА_20 помітили на тренувальному майданчику біля школи на перехресті вулиць Театральна та Паркова міста Миколаєва. По прибутті до вказаного місця там був виявлений ОСОБА_20 , при якому знаходилася тактична сумка, в якій, зі слів останнього, була зброя, а саме: пістолет. Також при ньому був телефон. Далі його запросили до автомобіля, після чого інший поліцейський ОСОБА_51 зателефонував до чергової частини СБУ, де йому підтвердили, що ОСОБА_20 дійсно перебуває у розшуку та дали вказівку привезти останнього до СБУ. Після того на службовому автомобілі вони привезли ОСОБА_20 до будівлі СБУ, де зайшли до будівлі та повідомили про те, що привезли ОСОБА_20 . Через деякий час із будівлі СБУ вийшов чоловік, який представився працівником СБУ. Після того вони залишили ОСОБА_20 із виявленими при ньому речами із працівником СБУ та поїхали звідти. Чи були в сумці ОСОБА_20 , окрім пістолета, ще якісь предмети чи інші телефони, він не бачив. Документи про затримання та доставку ОСОБА_20 до СБУ вони не складали.

Свідок ОСОБА_52 надав показання про те, що у квітні 2022 року був працівником УПП в Миколаївській області. В той час, в денний час доби, в період з 12.00 до 18.00 години, надійшло повідомлення, що чоловік, схожий на ОСОБА_20 , який перебуває у розшуку СБУ, знаходиться на спортмайданчику по вул. Театральній міста Миколаєва. В подальшому він разом з іншими поліцейськими ОСОБА_53 , ОСОБА_54 та ОСОБА_55 прибули на вказане місце, де був виявлений ОСОБА_20 , який займався спортом. Ними було встановлено його особу, запрошено до службового автомобіля, та в подальшому,після телефонного дзвінку до чергової частини СБУ, вони відвезли ОСОБА_20 до будівлі СБУ. Обвинувачений повідомив, що в нього є пістолет. Також при ньому були два-три мобільні телефони. Провели поверхневий огляд ОСОБА_3 , телефони та пістолет не забирали. Залишили обвинуваченого біля управління СБУ із двома працівниками СБУ, які вийшли з будівлі та представилися, разом із вищевказаними речами, що були при ньому. На той час ОСОБА_20 не мав будь-яких ушкоджень та скарг на стан здоров`я не заявляв. Будь-яких документів про затримання та доставку ОСОБА_20 до СБУ вони не складали.

Свідок ОСОБА_56 суду надав показання про те, що на початку війни 2022 року, точну дату не пам`ятає, в післяобідній час він разом з іншими поліцейськими ОСОБА_57 , ОСОБА_54 та ОСОБА_55 несли службу в м. Миколаєві. В той час їм надійшло повідомлення, що на спортивному майданчику по вул. Парковій міста Миколаєва знаходиться підозріла особа, яка перебуває у розшуку СБУ. Коли вони приїхали до вказаного місця, то виявили там ОСОБА_3 , встановили його особу та запропонували проїхати до СБУ, на що останній погодився. Далі ОСОБА_20 запросили до службового автомобіля та відвезли до будівлі СБУ, рухаючись за маршрутом просп. Богоявленський - просп. Центральний - вул. Декабристів. З будівлі СБУ вийшли два працівника, які представилися, та яким вони передали ОСОБА_20 . Під час спілкування із ОСОБА_20 у нього був наявний телефон, а також щось із зброї, наче ніж. На той час ОСОБА_20 не мав будь-яких видимих тілесних ушкоджень та скарг на стан здоров`я не заявляв. Будь-яких документів про затримання та доставку ОСОБА_3 до СБУ вони не складали.

З повідомлення ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 11.07.2022 № 20/4-909/шмш слідує, що під час поміщення ОСОБА_3 до слідчого ізолятора на підставі ухвали слідчого судді від 14.04.2022 в останнього під час проведення медичного огляду були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців жовто-зеленого кольору на передньо-боковій поверхні грудної клітини справа, які, за твердженням останнього, він отримав 10.04.2022 під час затримання працівниками правоохоронних органів.

Відповідно до спецповідомлення ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 15.04.2022 № 20/6/2-1731/шмш, адресованому прокурору прокуратури Миколаївської області та начальнику управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, 14.04.2022 о 20.00 годин з управління СБУ в Миколаївській області був доставлений ув`язнений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час медичного огляду якого 15.02.2022 о 12.00 годин було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців жовто-зеленого кольору на передньо-боковій поверхні грудної клітини справа, розміром 10х10 см, які, за твердженням останнього, він отримав 10.04.2022 під час затримання працівниками СБУ.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_3 , наданими 15.04.2022 під час перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», під час його доставки 14.04.2022 до вказаної установи він вказав про наявність у нього тілесних ушкоджень у вигляді синців та гематом на грудній клітині, а також слідів на кистях рук від кайданок, які він отримав 10.04.2022 від працівник СБУ, перебуваючи у підвалі СБУ.

Копією медичної довідки медичної частини СІЗО м. Миколаєва від 15.04.2022 підтверджується, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців жовто-зеленого кольору на передньо-боковій поверхні грудної клітини справа, розміром до 10 см.

З копії картки первинної фіксації зовнішніх ушкоджень від 15.04.2022, копії медичної карти амбулаторного хворого № 144 від 15.04.2022 вбачається, що ОСОБА_3 скаржиться на біль в передній боковій поверхні грудної клітини та струс головного мозку, та в нього виявлені гематоми на передньо-боковій поверхні грудної клітини справа,які, за твердженням останнього, він отримав 10.04.2022 від працівників СБУ.

Згідно з ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.04.2022, відносно ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.06.2022 включно, а також слідчим суддею зобов`язано уповноважених осіб Територіального Управління ДБР в Миколаївській області провести дослідження фактів, викладених ОСОБА_3 в судовому засіданні 14.04.2022 з приводу незаконності його затримання та позбавлення свободи.

З повідомлення УПП в Миколаївській області від 08.06.2023 №8096/41/16/02-2023 слідує, що 09.04.2022 під час патрулювання був виявлений ОСОБА_3 за запрошенням доставлений до УСБУ в Миколаївській області працівниками УПП в Миколаївській області ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 та ОСОБА_61 .

З повідомлень ТУ ДБР у м. Миколаєві № 16-04-36811-23 від 15.11.2023, № 16-04-36643-23 від 14.11.2023 та витягів з ЄРДР від 14.11.2023 та 06.11.2023 вбачається, що СВ ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001450 від 14.11.2023 та №0001402 від 06.11.2023 за заявами ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 374 КК України (порушення права на захист).

З повідомлення керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 09.09.2023 № 5-4-3127ВИХ-23 та витягу з ЄРДР від 11.09.2023 вбачається, що СВ ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000053 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень працівниками УСБУ в Миколаївській області під час затримання в період з 09.04.2022 до 14.04.2022 ОСОБА_3 , що супроводжувалося насильством відносно останнього.

На підставі ухвали суду від 22.11.2023 стороною захисту було здійснено тимчасовий доступ до операторів телекомунікацій ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна» та ТОВ «Лайфселл» з метою отримання відомостей про з`єднання належних обвинуваченому номерів телефонів. За результатами тимчасового доступу стороною захисту було надано матеріали про отримання інформації, що стосується абонентських номерів НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_8 та НОМЕР_9 .

Згідно з відомостями оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар» щодо з`єднань абонентських номерів вбачається, що абонентський номер НОМЕР_29 , яким користувався обвинувачений ОСОБА_3 , 09.04.2022 в період з 01.35 годин до 17.01 годин перебував на зв`язку в зоні дії за адресами: вул. Авангардна, 8, Васляєва (Театральна), 8-Б, Миколаївська, 16, м. Миколаєва;з 18.01 годин 09.04.2022 до 10.06 годин 11.04.2022 перебував на зв`язку в зоні дії за адресами:вулиці Велика Морська, 49, Лягіна, 2, Велика Морська, 45/5, Спаська, 1, м. Миколаєва; з 15.37 годин 11.04.2022 до 15.50 годин 11.04.2022 перебував на зв`язку в зоні дії за адресами: АДРЕСА_3 ;з 18.36 годин 11.04.2022 до 00.02 годин 13.04.2022 та 22.04.2022 в період з 11.58 годин до 12.15 годин перебував на зв`язку в зоні дії за адресами: АДРЕСА_4 .

Згідно з відомостями оператора телекомунікацій ТОВ «Лайфселл» щодо з`єднань абонентських номерів вбачається, що абонентський номер НОМЕР_32 , яким користувався обвинувачений ОСОБА_3 , з 11.05 годин до 14.49 годин 10.04.2022 перебував на зв`язку в зоні дії за адресою: АДРЕСА_5 ; о 14.44 годин 11.04.2022 перебував на зв`язку в зоні дії за адресою: АДРЕСА_6 ; з 20.15 годин до 21.37 годин 12.04.2022перебував на зв`язку в зоні дії за адресою: АДРЕСА_5 . Абонентський номер НОМЕР_6 , яким користувався обвинувачений ОСОБА_3 , о 14.46 годин 10.04.2022 перебував на зв`язку в зоні дії за адресою: АДРЕСА_7 ; о 14.17 годин 11.04.2022 перебував на зв`язку в зоні дії за адресою: АДРЕСА_6 .

Сторона захисту просила виправдати обвинуваченого у пред`явлених йому обвинуваченнях через те, що досліджені судом докази жодним чином не доводять вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується особа, а також, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень.

При цьому сторона захисту просила визнати протокол обшуку недопустимим доказом, оскільки вказаний обшук проводився без дозволу суду, з порушенням права ОСОБА_3 на захист, оскільки останній на той час мав процесуальний статус підозрюваного з моменту його фактичного затримання 09.04.2022, до ОСОБА_3 працівниками СБУ застосовувалися тортури та жорстоке поводження, що призвело до заподіяння тілесних ушкоджень останньому. Виходячи з того, що обшук незаконний, тому вважали, що всі інші докази, отримані в результаті такого обшуку, зокрема речові докази і протоколи їх огляду, та висновки експертиз також є недопустимими доказами відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева».

Надаючи оцінку встановленим в ході судового розгляду обставинам з приводу обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до закріпленої в ст. 17 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як загальної засади кримінального провадження, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини у п. 150 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення винуватість.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вирішуючи питання щодо допустимості протоколу обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , суд виходить з наступного.

При оцінці доводів захисту щодо недопустимості тих чи інших доказів, суд виходить з практики Верховного Суду та позиції Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС), викладеної у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження 13-3 кс 22), у якій зазначено таке: "Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження визначає захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене, суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання".

Частиною 1 ст. 233 КПК визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обшук 11 квітня 2022 року було проведено на підставі постанови керівника органу досудового розслідування про проведення невідкладного обшуку без ухвали слідчого судді від 11.04.2022.

Невідкладність проведення обшуку в постанові слідчого була обґрунтована тим, що є необхідність відшукання та врятування від знищення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а саме: предметів і документів, які можуть містити відомості про обставини вчинення злочину та можуть бути використані як докази. Водночас такі підстави проведення обшуку не відносяться до переліку невідкладних, про що зазначено у постанові ККС від 08.04.2021 у справі №573/2028/19.

Також із змісту постанови слідує, що приймаючи рішення про необхідність проведення невідкладного обшуку начальник СВ УСБУ не наводить у тексті постанови будь-яких доказів та фактичних даних, на підставі яких він дійшов висновку, що до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в рамках розслідування якого було прийнято рішення про необхідність проведення невідкладного обшуку, причетний саме ОСОБА_3 , та які існують підстави вважати, що наявний ризик знищення речових доказів, натомість слідчий обмежився формальним посиланням у постанові про можливу причетність останнього до вказаної протиправної діяльності та необхідність вилучення речових доказів, що, як вказано вище, не відноситься до підстав для проведення невідкладного обшуку.

Отже, проведена органами досудового розслідування 11.04.2022 слідча дія не була невідкладною, а тому згідно з приписами ч. 2 ст. 234 КПК такий обшук мав здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді.

Таким чином, навіть з урахуванням того, що проведений 11.04.2022 обшук було легалізовано ухвалою слідчого судді від 13.04.2022, суд вважає, що вказаний обшук проведено без достатніх правових підстав.

Вказані висновки суду щодо неврахування ухвали слідчого судді про обшук узгоджуються з висновками, викладеними у постанові ККС від 08.04.2021 у справі №573/2028/19.

Крім того, як видно з відеозапису, долученого до протоколу обшуку, ОСОБА_3 прибув до місця проживання в супроводі працівників поліції, на ньому був одягнений «мішок», з допомогою якого йому закривали обличчя та застосовували тортури у виді удушення, про що він зазначав в своїх неодноразових та послідовних показаннях під час судового розгляду, а також подавав скарги на вказані дії працівників СБУ під час досудового розслідування та судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з положеннями ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

При цьому, з дослідженої судом сукупності доказів (показань обвинуваченого та свідків ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 ; даних тимчасового доступу щодо з`єднань мобільних терміналів з абонентськими номерами, якими користувався ОСОБА_3 ) однозначно встановлено, що у вечірній час, близько 18.00 години 09.04.2022, ОСОБА_3 був доставлений працівниками поліції до будівлі УСБУ в Миколаївській області, де утримувався безперервно до початку проведення 11.04.2022 обшуку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ураховуючи вказані обставини, суд вважає, що на час проведення обшуку ОСОБА_3 фактично був затриманий, тобто мав процесуальний статус підозрюваного. Однак усупереч вимогам ч. 5 ст. 208 КПК протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав підозрюваного йому не роз`яснено.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 213 КПК, уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. У разі неприбуття в установлений законодавством строк захисника, призначеного органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, уповноважена службова особа негайно повідомляє про це відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. Однак про затримання ОСОБА_3 регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не було повідомлено та правова допомога захисника останньому з моменту його фактичного затримання та під час обшуку зокрема не надавалась, незважаючи на те, що останній під час обшуку неодноразово запитував у слідчого, де його захисник, що підтверджується дослідженими відеозаписами до протоколу обшуку.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Яллог проти Німеччини» (11 липня 2006 року), «Шабельник проти України» (19 лютого 2009 року), зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Крім того, проведення обшуку 11.04.2022 за місцем проживання ОСОБА_3 здійснювалося на підставі постанови керівника органу досудового розслідування від 11.04.2022 в рамках розслідування кримінального провадження №0000115 від 07.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке належить до особливо тяжких злочинів, та згідно з положеннями ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів є обов`язковою та забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Тобто, починаючи з часу фактичного затримання ОСОБА_3 09.04.2022 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000115 від 07.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та в ході проведення у даному провадженні 11.04.2022 обшуку за місцем його проживання останньому мала бути в обов`язковому порядку забезпечена участь захисника, щоб мати змогу користуватися наданими йому законом правами підозрюваного, зокрема відмовитися від дачі показань щодо себе.

Верховний Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе (постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 265/4872/16-к; від 26 лютого 2019 року у справі № 206/6798/16-к; від 10 вересня 2019 року у справі № 295/13008/15-к; від 09 грудня 2020 року у справі № 756/12749/18; від 02 березня 2021 року у справі № 737/641/17; від 03 червня 2021 року у справа №522/18414/19; від 18 жовтня 2023 року у справі 722/1818/22).

Це пояснюється тим, що право особи давати показання без застосування примусу є ключовим аспектами кримінального процесу, тому для оцінки допустимості показань визначальним є дотримання права особи зберігати мовчання (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, no. 42310/04, § 264, 21 квітня 2011; Doronin v. Ukraine, no. 16505/02, § 56, 19 лютого 2009; Oleksiy Mykhaylovych Zakharkin v. Ukraine, no. 1727/04, § 88, 24 червня 2010; Rudnichenko v. Ukraine, no. 2775/07, 11 July 2013, 66; Balitskiy v. Ukraine, no. 12793/03, § 39-40, 3 листопада 2011), і, відповідно, права бути поінформованим про такі права. Порушення цих прав має або може мати прямий вплив на зміст отриманих показань і, таким чином, такі порушення є релевантним фактором для оцінки допустимості показань.

При оцінці допустимості результатів обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 суд бере до уваги три аспекти.

По-перше, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про надання добровільної згоди ОСОБА_3 на проникнення до житла, яким він користувався, та проведення в ньому обшуку.

По-друге, на час проведення обшуку ОСОБА_3 вже кілька днів був фактично затриманою особою, якій на той момент ще не роз`яснили прав і якого не забезпечили захисником. Попри це під час обшуку слідчий та інші особи просили надати пояснення щодо предметів, знайдених у квартирі, зокрема щодо зброї та телефонів, просили повідомити пароль до телефонів, після чого здійснювали їхній огляд.

По-третє, ч. 3 ст. 233 КПК України передбачає можливість для слідчого, прокурора проникнути в житло до постановлення ухвали слідчого судді у "лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення".

Натомість у подальшому слідчий суддя при розгляді клопотання про проведення цього обшуку має перевірити "крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді".

Проте, як було встановлено вище, в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , який фактично вже був проведений, передбачені ч. 3 ст. 233 КПК України підстави невідкладного проникнення в житло без ухвали слідчого судді не були зазначені, а було вказано, що підставою його проведення є саме мета вилучення речових доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, як зазначено вище, дана ухвала не має для суду преюдиційного значення правомірності проведеного обшуку.

Крім того, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, а саме того факту, що ОСОБА_3 до початку обшуку 11.04.2022 вже протягом двох діб, починаючи з 18.00 години 09.04.2022, фактично був затриманим працівниками СБУ, тобто був відсутній за місцем майбутнього проведення обшуку, та протягом вказаного періоду часу слідчий мав достатньо часу звернутися до слідчого судді для отримання дозволу на обшук.

За таких обставин, обшук в будинку за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 був проведений незаконно, що тягне визнання недопустимими виявлені під час нього докази, а також похідні докази - відповідні висновки експертиз.

Такий висновок суду про недопустимість обшуку узгоджується з послідовною практикою Верховного Суду, сформованою у рішеннях від 01.11.2023 у справі № 462/3127/22, від 20.11.2023 у справі № 359/10291/19.

Крім того згідно ч. 3 ст. 104 КПК України, вступна частина протоколу повинна містити відомості зокрема про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання), описова частина протоколу повинна містити відомості про послідовність дій.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, незважаючи на те, що при проведенні обшуку приймали участь кілька оперативних працівників (більше чотирьох), передбачені законом відомості про них в протоколі обшуку відсутні, а лише зазначено прізвище та ініціали двох із них. Крім того, в протоколі вказані відомості лише про місце вилучення предметів та не міститься даних про послідовність всіх дій під час проведення обшуку, а також взагалі відсутні будь-які відомості щодо упакування вилучених предметів із зазначенням реквізитів вказаних упаковок.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недопустимість фактичних даних, що містяться в протоколі обшуку від 11.04.2022 за місцем проживання ОСОБА_3 , оскільки вони були отримані з порушенням вимог ч. 3 ст. 104 КПК України та внаслідок порушення права обвинуваченого на захист.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.09.2020 справа № 591/4742/16-к.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) була сформульована Європейським судом з прав людини у наступних справах: «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Йонкало проти України»; «Яременко проти України».

Зокрема в рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Враховуючи той факт, що судом встановлено недопустимість обшуку як слідчої дії та протоколу обшуку як процесуального документу, тому, виходячи з доктрини «плодів отруйного дерева», суд вважає, що зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.

Критерієм віднесення доказів до "плодів отруєного дерева" є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Враховуючи, що обшук та протокол обшуку визнані судом недопустимими доказами, тому і похідні від них докази, а саме: висновок експерта № СЕ-19/115-22/3425-БЛ від 28.06.2022, висновок експерта № СЕ-19/115-22/6091-БЛ від 22.08.2022, протокол огляду речей від 12.04.2022, протокол огляду речей та документів від 13.04.2022, протокол огляду від 22.04.2022, протокол огляду від 28.04.2022, протокол огляду від 10.08.2022, висновок експерта № СЕ-19/115-22/5312-ВЗ від 17.08.2022, протокол огляду від 02.09.2022, протокол додаткового огляду речей від 07.09.2022, протокол огляду речей від 25.07.2022, 28.07.2022 та 20.09.2022, протокол огляду речей від 12.04.2022, висновок спеціаліста від 12.09.2022, протокол огляду речей від 12.04.2022 не можуть бути враховані судом як допустимі та покладені в основу вироку.

При цьому відповідь на запит № 367/42-2022 від 16.09.2022 про те, що ОСОБА_3 станом на 13.09.2022 як власник зброї на обліку СКОЗ ГУНП в Миколаївській області не перебуває, та повідомлення регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області головного сервісного центру МВС від 07.07.2022 № 31/1341-14-2022, за ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано автомобіль ГАЗ 2705, номерний знак НОМЕР_28 . За ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортні засоби не зареєстровані, жодним чином не доводять винуватості ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні, оскільки не можуть бути єдиними достатніми доказами, щоб довести винуватість особи поза розумним сумнівом.

Доводи прокурора не містять обґрунтування наявності в цьому провадженні винятків із зазначеної доктрини («неминуче виявлення», «очищена пляма», «незалежне джерело», «нешкідлива помилка» тощо), що мали би бути покладені в підґрунтя тверджень сторони обвинувачення про її не застосування судами в цій справі.

При цьому, суд не вважає доцільним надавати відповіді на інші аргументи сторони захисту щодо визнання недопустимими досліджених судом доказів, виходячи з наступного.

З пункту 58, Рішення ЄСПЛ у справі Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) , 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011 слідує, що «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент».

Враховуючи, що під час судового розгляду судом встановлено недопустимість доказів винуватості ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, виходячи з доктрини «плодів отруйного дерева», тому відсутні підстави для надання оцінки щодо їхньої допустимості з інших підстав.

Крім того, із сукупності досліджених доказів (показань обвинуваченого, свідків ОСОБА_62 , ОСОБА_63 та ОСОБА_64 , повідомлень та медичних документів з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор») судом встановлено, що після фактичного затримання 09.04.2022 ОСОБА_3 спочатку працівниками поліції , а в подальшому СБУ, до останнього було застосовано насильство, внаслідок чого йому були заподіяні тілесні ушкодження, зокрема у вигляді синців жовто-зеленого кольору на передньо-боковій поверхні грудної клітини справа.

Оцінюючи вказані обставини, суд виходить з наступного.

ЄСПЛ постійно акцентує увагу на тому, що будь-яке застосування фізичної сили щодо особи, позбавленої свободи, якщо воно не було обумовлене суворою необхідністю внаслідок її власної поведінки, принижує людську гідність та в принципі є порушенням права, гарантованого статтею 3 Конвенції (див. остаточне рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2015 року у справі «А.В. проти України», заява № 13837/09, п.47). Більше того, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, яке було таким, що порушує ст. 3 Конвенції, це положення у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування (див. рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», заява № 39598/03, п.77; рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п.64).

Перевірка доводів засудженого щодо незаконних методів ведення слідства має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим (постанова ККС від 08.04.2021 у справі №573/2028/19).

Безпосереднє здійснення такого розслідування, у тому числі на виконання рішень ЄСПЛ, належить до повноважень правоохоронного органу згідно з визначеною законодавством процедурою та компетенцією (підслідністю), а не суду (Постанова ВП ВС від 28.11.23 у справі № 1-7/12).

Тому при розгляді вказаної справи суд позбавлений можливості у передбачений законом спосіб усунути допущене щодо ОСОБА_3 порушення ст. 3 Конвенції.

Натомість, з наданих стороною захисту письмових матеріалів (повідомлень з ДБР та прокуратури, витягів з ЄРДР) вбачається, що за вказаними фактами застосування до ОСОБА_3 недозволених методів досудового розслідування, застосування тортур, нелюдського та жорстокого поводження, заподіяння тілесних ушкоджень внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, що вказує на те, що перевірка вказаних фактів здійснюється уповноваженими правоохоронними органами, які мають встановити або спростувати вказані обставини та прийняти відповідне рішення згідно з законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому ні кожен досліджений судом доказ окремо, ні сукупність зібраних доказів не доводять поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, а навпаки спростовують його винуватість у вказаних кримінальних правопорушеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio proreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами не доведено поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, у зв`язку з чим в цій частині пред`явленого обвинувачення останній підлягає виправданню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання в межах доведеного обвинувачення суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до нетяжких (ч. 2 ст. 146 КК України) та тяжких (ч. 3 ст. 355 КК України) злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, вважається раніше не судимим.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений жодного жалю з приводу вчинених ним діянь на висловив, не попросив вибачення у потерпілого, не проаналізував та не усвідомив шкідливі наслідки скоєного, не виявив наміру виправити свою поведінку та жодного осуду своїм діям не зробив.

З урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, їх тривалості та зухвалості вчинення протиправних дій щодо потерпілого, особи обвинуваченого, який хоч і вважається раніше не судимим, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, за яке засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, його ставлення до вчиненого, а також ураховуючи позицію державного обвинувача, який вважав, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та застосувати принцип часткового складання призначених покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та необхідність призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому, оскільки суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченого у пред`явлених обвинуваченнях за фактом незаконного поводження зі зброєю, а також, що проведені експертизи є недопустимими доказами, виходячи з доктрини «плодів отруйного дерева», тому понесені витрати на залучення експертів стягненню з обвинуваченого не підлягають, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягають скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що підлягає реальному виконанню, тому до набрання вироком законної сили необхідно залишити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 у пред`явлених обвинуваченнях за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 436-2 КК України визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад вказаних кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.3 ст 355 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання 09.04.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Речові докази:

- мобільний телефон (без сім-картки) с/н НОМЕР_12 ; мобільний телефон «Huawei» (без сім-картки) с/н:НОМЕР_33 зі зламаною кришкою; мобільний телефон «Samsung» SM-G950Fd (без сім-картки), s/n:НОМЕР_34; планшет «Trio 8 Gb»; ноутбук «Asus» K53B, K53BY-SX147D; відеокамера білого кольору з написом «YI», з флеш накопичувачем 64 Gb, s/n:211025009; ноутбук «Siemens»,YККD044937; ноутбук InspirionDell, 00144-022-906-060; два бланки про волевиявлення про вступ до Всеукраїнської суверенної міжрегіональної професійної спілки журналістів інформаційної агенції «Таврія-Ньюс» на 3 арк.; жорсткий диск номер п. 36; жорсткий диск s/nSOURS1№Q408534; одинадцять карт пам`яті мікро-сіді, різного об`єму; вісім флеш-накопичувачів різного об`єму пам`яті; два жорстких диска s/n: WX32D701SSKA, s/n:ST2000NM0011; грошові кошти в сумі 43000 гривень, 750 євро, 276 доларів США; макбук «Asus» с/н: В90ААS058587; ноутбук «Aser» s/nLXR400C0030324 ACD11601; ноутбук «Asus» s/n: 1872; 11 мобільних телефонів різних виробників у вимкненому стані; 20 жорстких дисків для комп`ютерів; 12 жорстких дисків для ноутбуків; планшет «Samsung», s/n: RF1D24QW12L; ноутбук «Asus N61S» s/n: 15G29N0054BO; ноутбук «AserAspire», с/н: LXR4SOC00904255c261601; жорсткий диск с/н: W3T57M23; жорсткий диск с/н:FROV4WMK; жорсткий диск с/н: S1E06PWB; мобільний телефон «Redmi Note 9» с/н НОМЕР_13 ; мобільний телефон «Huaweisv35» imei1: НОМЕР_14 , imei2: НОМЕР_15 ; мобільний телефон с/н НОМЕР_16 , imei1: НОМЕР_17 , imei2: НОМЕР_18 ; мобільний телефон «SamsungS9+», imei: НОМЕР_19 ; платіжні карти різних банків в кількості 6 штук; карту пам`яті на 32 Gb; жорсткий диск с/н: S07GS10L601602; ноутбук «Lenovo», с/н: PF0LY16R із зарядним пристроєм - повернути володільцю ОСОБА_3 ;

- пістолет «Kral Firtina 9 m», НОМЕР_2 , для відстрілу патронів з гумовими кулями - знищити.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів в сумі 4153 (чотири тисячі сто п`ятдесят три) грн 16 копійок віднести на рахунок держави.

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 15.04.2022 у справі №490/1443/22-к, - скасувати.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1