Справа № 1-кп/593/20/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

в режимі відеоконференції представника потерпілої захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани кримінальне провадження, внесене 9 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, учасника бойових дій, інваліда 3-ї групи, не депутата, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

9 серпня 2022 року, о 9 год. 46 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Polo», із реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2002 року випуску, чорного кольору, рухаючись без пасажирів та без вантажу, вулицею Тернопільською поруч будинку № 10, що в м. Бережани Тернопільського району Тернопільської області, у напрямку центральної частини м. Бережани, у порушення вимог пунктів: 1.5, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», «прилегла територія», «перешкода для руху» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 10.2, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а також вимоги, які наведені в абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вищевказаною ділянкою автодороги із безпечною швидкістю руху, і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків, діючи необережно, із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоч повинен був і міг їх передбачити, не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної на даній ділянці автодороги та в даних умовах швидкості руху, внаслідок чого під час здійснення маневру повороту ліворуч із заїздом на стоянку готелю «Бережани», що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, м Бережани, вул. Тернопільська, 10, здійснив зміну напрямку руху керованого ним автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ліворуч і в`їхавши на територію стоянки, продовжив рух, не надавши перевагу, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд передньої частини керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , яка у цей час рухалася стоянкою попереду у попутному напрямку.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми - переломів кісток склепіння та основи черепа із крововиливом під м`яку мозкову оболонку лобової та скроневої часток правої півкулі, крововиливами під та над твердою мозковою оболонкою скроневої частки лівої півкулі головного мозку та забиттям і стисненням його речовини; забиття м`яких тканин волосистої частини голови, які належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів: 1.5, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», «прилегла територія», «перешкода для руху», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 10.2, 12.1 Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведені в абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, своїми діями, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, зі всіма доказами по справі погодився, від їх дослідження в судовому засіданні відмовився, суду пояснив, що він 9 серпня 2022 року, о 9 год. 46 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Polo», із д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Бережани, їхав вулицею Тернопільською та повернув ліворуч на стоянку готелю «Бережани», що знаходиться в м. Бережани, на вул. Тернопільській, 10. Він визнає, що не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_6 , яка у цей час як пішохід рухалася стоянкою попереду у попутному напрямку. Зрозумівши, що він скоїв наїзд на пішохода, він зразу намагався надати їй допомогу та викликав швидку. Просив суд при обранні покарання врахувати той факт, що він щиро кається за свої дії, що вчинений ним злочин є злочином із необережності, що він просив вибачення у потерпілої, з власної ініціативи купував необхідні для її лікування медикаменти та у добровільному порядку частково фінансував її лікування, що він раніше ні в чому протиправному поміченим не був, що він має незадовільний стан здоров`я та є інвалідом 3-ї групи, що у нього на утриманні є мати інвалід 2-ї групи, яка є онкохворою та потребує його догляду, що він своїми діями сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочину і встановленні істини по справі, а тому просив застосувати до нього міру покарання, не пов`язану із позбавленням волі без застосування до нього додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто без позбавлення його права керування транспортними засобами, оскільки автомобіль для нього та його матері, яка внаслідок свого незадовільного стану здоров`я не може самостійно рухатися, є необхідним засобом для пересування.

Оскільки обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, погодився зі всіма доказами по справі, відмовившись від їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що в силу ст. 349 КПК України слід обмежитись дослідженням фактичних обставин справи - допитом обвинуваченого і потерпілої та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитана по справі потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що коли вона 9 серпня 2022року знаходилася на парковці готелю «Бережани», що в м. Бережани, на вул. Тернопільській, 10, на неї несподівано наїхав автомобіль і збив її з ніг. Вона взагалі не пам`ятає як трапилася ДТП, оскільки прийшла до тями лише у лікарні та стверджує, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, із якими була госпіталізована та в період з 9 серпня 2022 року по 1 вересня 2022року перебувала у стаціонарі у КНП '' ТМКЛШД'' із діагнозом відкрита черепно- мозкова травма, перелом кісток склепіння та основи черепа із крововиливом. Вона перенесла три оперативні втручання під загальним наркозом. Не заперечує, що обвинувачений матеріально допомагав їй, купував медикаменти та брав участь у понесених її сім`єю матеріальних витратах на її лікування, однак незважаючи на вказане, вона також понесла значні витрати, пов`язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень, а тому вона із цивільним позовом звернулася до суду. І хоч їй внаслідок ДТП були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, однак вона не наполягає на обранні обвинуваченому суворої міри покарання такої як позбавлення волі, оскільки обвинувачений вчинив злочин, який є злочином з необережності. Обвинувачений просив у неї вибачення та у добровільному порядку частково відшкодував спричинену їй шкоду, а тому із врахуванням зазначеного просила застосувати до нього мінімальне покарання, не пов`язане із позбавленням волі без позбавлення його права керування транспортними засобами. Також у судовому засіданні потерпіла при вирішенні заявленого цивільного позову просила врахувати, що оскільки обвинуваченим у добровільному порядку було відшкодовано заподіяну їй шкоду, тому вона суму заявленого нею позову із 500 000грн. заподіяної їй моральної шкоди зменшує до 50 000грн., а решта заявлених нею вимог щодо заподіяння їй матеріальної шкоди просить залишити без розгляду.

Оцінюючи в сукупності докази, здобуті в судовому засіданні, суд прийшов до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена, а його дії органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані вірно, поскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху та допустив дорожньо-транспортну пригоду, яка перебуває у прямому причинно-наслідковому звязку із заподіянням потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, у якості обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого є те, що він по місцю проживання та несення служби характеризується виключно позитивно, на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем ЗСУ та є учасником бойових дій, вперше притягається до кримінальної відповідальності, що він раніше ні в чому протиправному поміченим не був, щиро кається за свої дії, має незадовільний стан здоров`я та є інвалідом 3-ї групи, має на утриманні матір, яка є інвалідом 2-ї групи, є онкохворою та потребує його догляду, що він у добровільному порядку проплачував лікування потерпілої в лікарні з власної ініціативи та частково відшкодував потерпілій ОСОБА_6 заподіяну ним шкоду та обіцяє найближчим часом повернути решта коштів, заподіяної ним шкоди, і з врахуванням усіх пом"якшуючих по справі обставин та думки потерпілої, яка просила застосувати до нього можливе мінімальне покарання, не повязане із позбавленням волі, суд вважає можливим обрати обвинуваченому міру покарання у межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст. 75 КК України без позбавлення його права керування транспортними засобами.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

А так як обвинувачений після вчинення ДТП не самоусунувся, а проявляв активність та з власної ініціативи брав на себе витрати на лікування потерпілої, цікавився її станом здоров`я та у добровільному порядку частково відшкодував потерпілій заподіяну ним шкоду та беручи до уваги той факт, що керування транспортним засобом для обвинуваченого є засобом для пересування з метою вирішення ряду побутових питань, тим більше, що останній здійснює опіку над матір`ю, яка внаслідок свого стану здоров`я не має можливості самостійно пересуватися, а позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом позбавить його можливості, як опікуна, транспортувати матір до лікувального закладу та позбавить її можливості бувати в інших необхідних для неї місцях поза місцем свого проживання, та враховуючи також те, що потерпіла просила не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання, тому позбавлення цього права, на думку суду, становитиме особистий надмірний тягар для особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання цивільного позову прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, то він підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993року.

Відповідно до п.2 вищевказаного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно довідки № 1658, виданої 16 листопада 2022 року Комунальним некомерційним підприємством Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги, видно, що потерпіла ОСОБА_6 з діагнозом відкрита черепно- мозкова травма. Забій та стиснення головного мозку гострою епідуральною та субдуральною гематомами. Переломи кісток основи та склепіння черепа знаходилася на стаціонарному лікуванні у цьому лікувальному закладі в період з 9 серпня 2022року до 1 вересня 2022року, тобто 23 ліжко-дні, загальна вартість затрат, понесених закладом охорони здоров`я на її лікування та перебування у лікувальному закладі, становить 41 534грн. 66коп..

А так як дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 9 серпня 2022року, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із порушенням ОСОБА_4 . Правил безпеки дорожнього руху України та заподіянням потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, що було визнано самим обвинуваченим у судовому засіданні, тому у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦК України заявлені прокурором вимоги слід задоволити та кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_6 в сумі 41 534,66 гривень, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави до місцевого бюджету в особі Тернопільської міської ради.

Що стосується наявного в матеріалах кримінального провадження цивільного позову ОСОБА_6 про відшкодування їй обвинуваченим ОСОБА_4 заподіяної внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Позивачка, подавши до суду цивільний позов у кримінальному провадженні, просила стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь 500 000гривень моральної шкоди та 215 964.46 гривень матеріальної шкоди.

А так як під час розгляду справи по суті потерпіла, враховуючи відшкодовану їй обвинуваченим у добровільному порядку шкоду, суму заявлених нею вимог заподіяної їй моральної шкоди із 500 000 грн. зменшила до 50 000грн. та із вказаними вимогами обвинувачений, як цивільний відповідач, погодився та визнав їх, а заявлений нею позов щодо заподіяння їй матеріальної шкоди просила залишити без розгляду, про що вказала у поданій нею суду письмовій заяві, тому враховуючи зазначене, суд вважає, що у відповідності із ч. 4 ст. 206 ЦПК України змінені позовні вимоги ОСОБА_6 слід задоволити та стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 лише суму заявлених позивачкою вимог у розмірі 50 000грн., а решту її вимог у відповідності до ст. 128 КПК України залишити без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 124, 128, 129, 368-371, 374, 392- 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення його права керування транспортними засобами.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

У відповідності із ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 9 061 ( дев`ять тисяч шістдесят одну) гривню 44 копійки, з яких:

1 887 (одну тисячу вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-22/7829 - ІТ від 27 серпня 2022 року;

1 887 (одну тисячу вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/120-22/7833-ІТ від 13 вересня 2022 року;

3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок за проведення судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/120-22/7832-ФП від 6 жовтня 2022 року;

1510 ( одну тисячу п`ятсот десять ) гривень 24 копійки за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-22/9939-ІТ від 27 жовтня 2022 року.

Цивільний позов прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задоволити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь держави в особі Тернопільської міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_6 в лікувальному закладі КНП "Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги в сумі 41 534 (сорок одну тисячу п`ятсот тридцять чотири) гривні 66 копійок, які перерахувати: ГУК у Тернопільській області/тг м. Тернопіль/ 24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37977599, банк отримувача - казначейство України (ел. адм. подат.), р/р UA0019751, код класифікації доходів до бюджету 24060300 ''інші надходження'' із призначенням платежу - відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих внаслідок злочину.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 - 50 000 ( п`ятдесят тисяч ) гривень, заподіяної їй моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Арешт автомобіля марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був накладений ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду від 10 серпня 2022 року, скасувати.

Речові докази по справі автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_4 , який був вилучений в ході огляду місця події та згідно квитанції № 30 переданий для зберігання на спецмайданчик ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, після набрання вироком законної сили, повернути його власнику, а медичну карту стаціонарного хворого № 3488/112/1П, заведену на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зберігається у матеріалах справи, повернути КНП '' ТМКЛШД''.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя: