Ухвала

Іменем України

27 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 166/869/23

провадження № 51-1062 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000447, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Видраниця, Ковельський район, Волинська область, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 у період часу з 21:40 год 01 травня 2023 року по 02:40 год 02 травня 2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , під час конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_6 , діючи умисно, за допомогою кухонного ножа, який був у будинку, наніс ним два сконцентровані удари в ділянку шиї та два сконцентровані удари в ділянку грудної клітки ОСОБА_6 . У результаті таких дій спричинив останньому тілесні ушкодження, що призвели до смерті ОСОБА_6 .

Волинський апеляційний суд ухвалою від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить змінити вказані судові рішення та на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зазначає, що суди достатньо не звернув уваги на всі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Вказує, що ОСОБА_5 не намагався уникнути відповідальності, а скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, така поведінка обвинуваченого викликана тим, що він ніколи не пробачить собі спричинення смерті батьку.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Тобто застосування ст. 69 КК України передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, згідно з указаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, має задовільний стан здоров`я.

Цей суд також урахував відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а також наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Разом з тим, погоджуючись із рішенням місцевого суду, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що, урахувавши сукупність зазначених обставин, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме чотири удари ножем у життєво-важливі органи, непоправні наслідки у вигляді смерті людини, суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання без застосування положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, є необхідним для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Доводи касаційної скарги захисника в частині того, що суди не визнали ряд обставин такими, що пом`якшують покарання, також не є слушними.

Так, розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Слід також зазначити, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Проте, як убачається із оскаржуваних судових рішень, суди, констатувавши відсутність щирого каяття, зазначили, що ОСОБА_5 не висловлював щирого жалю щодо вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння та відверто не покаявся в умисному вбивстві свого батька.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для визнання в якості обставин, що пом`якшують покарання, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Таким чином апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку також перевірив посилання й доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 69 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року та ухвали Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3