ЄУН справи: 336/892/24
Номер провадження: 1-кп/336/716/2024
ВИРОК

іменем України

19 червня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001145 від 31 грудня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луб`янка Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, не одруженого, маючого незакінчену вищу освіту, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованого роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

30 грудня 2023 року, приблизно о 13:15 год., командир інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 , знаходячись в місці тимчасової дислокації інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 на території населеного пункту АДРЕСА_2 , зачитав ОСОБА_3 своє бойове розпорядження №30/12/23/1 від 30.12.2023, щодо висування для виконання фортифікаційних робіт на позиціях 1 та 2 механізованих бригад в районі населеного пункту Роботино Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області, та надав наказ про його виконання.

Після цього, солдат ОСОБА_3 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, ЗО, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності командира інженерно - саперної роти військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ командира інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 №30/12/23/1 від 30.12.2023, щодо висування для виконання фортифікаційних робіт на позиціях 1 та 2 механізованих бригад в районі населеного пункту Роботино Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України визнаються щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України не встановлені.

Потерпілі від кримінального правопорушення відсутні.

Кримінальним правопорушенням шкоду майнового характеру не завдано, під час досудового розслідування цивільні позови не заявлялись.

Підстави для пред`явлення позову прокурором відповідно до ст. 128 КПК України відсутні.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

19 червня 2024 року між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості. Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. ОСОБА_3 , в ході досудового розслідування добровільно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Сторонами узгоджено, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, особи обвинуваченого, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання винуватості, участі у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та погоджуються на призначення останньому основного покарання, нижче від найнижчої межі, ніж передбачено санкцією ч.4 ст.402 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано тримання в дисциплінарному батальйоні, передбачене ст. 62 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні замість позбавлення волі.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 62, 69 КК України, у виді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Захисник ОСОБА_5 підтримала позицію підзахисного та просила призначити узгоджену міру покарання, зазначила, що будь-якого тиску на обвинуваченого вчинено не було, всі дії є добровільними, укладення угоди відбувалося в її присутності.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Згідно з частиною 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України та яке згідно зі ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

Кримінальним правопорушенням шкоду майнового характеру не завдано.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України визнаються щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України не встановлені.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, має місце постійного проживання.

Враховуючи співпрацю ОСОБА_3 зі стороною обвинувачення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого, активне сприяння у розкритті злочину, а також те, що ОСОБА_3 брав участь у відсічі збройної агресії російської федерації, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, сторони узгодили покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, суд дійшов до висновку, що узгоджений сторонами із застосуванням ст. 69 КК України більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, відповідає обставинам справи та не суперечить вимогам закону.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок) на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано тримання в дисциплінарному батальйоні, передбачене ст.62 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні замість позбавлення волі.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у постанові № 15 від 28.12.96 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Суд, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69, 62 КК України у виді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Оскільки умови вказаної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, то суд врахувавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про затвердження цієї угоди.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

До обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор просив продовжити запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили, обвинувачений та захисник не заперечували проти такого клопотання.

Застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, до набрання вироком законної сили.

Керуючись ч.2 ст.373, ст.ст.374, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, що укладена 19 червня 2024 року між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001145 від 31 грудня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 19 чрвня 2024 року покарання, із застосуванням ст. 69, 62 КК України у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10 години 50 хвилин 09 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку день попереднього ув`язнення за день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя: ОСОБА_1