Справа №932/1466/24
Номер провадження №1-кс/932/482/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, в межах кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000584 від 17.02.2024 за ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт, шляхом позбавлення права відчуження, користування та розпорядження, на велосипед SPARK чорного кольору, який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтуванні клопотання слідчим зазначено, що велосипед є об`єктом кримінального правопорушення, що зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, тобто містять ознаками речового доказу, що передбачені ст. 98 КПК України а також для проведення судово автотехнічної експертизи, експертизи технічного стану транспортного засобу та судово транспортно-трасологічної експертизи.

Слідчий в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані додатки до клопотання, вважаю за необхідне у клопотанні відмовити за наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 16.02.2024 о 19:00 водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який їхав в попутному напрямку.

В наслідок ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: ЗЧМТ, СГМ, множинні садна обличчя, перелом кісток лицьового черепа, забій головного мозку 2 ступеня госпіталізований до КНП «ОКЛ ім. І.І. Мечникова» ДОР.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Отже, під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно велосипед «SPARK», у кримінальному провадженні не доведено необхідності арешту такого майна, та подане клопотання не містить будь-яких доказів існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Зазначене узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, судам необхідно визначати необхідність втручання в мирне володіння майном, визначення підстав та умов такого втручання й про критерії визначення хиткої межі для дотримання балансу між суспільними і приватними інтересами, щоб не покласти на одну зі сторін непомірного тягаря.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Так, вимоги ч.1ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, слідчий суддя вважає, що останнім не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Таким чином, на підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що слідчим не доведено наявність передбачених законом правових підстав та необхідності накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1