Справа № 734/3506/23
1-кп/729/40/24 р.

У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарки ОСОБА_2 ,
прокурорки ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурорка ОСОБА_4 надала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів. Клопотання обґрунтовує тим, що строк запобіжного заходу закінчується, а ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу, а також судом при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому наявні і на даний час. Обґрунтуванням вказаних ризиків є вчинення ОСОБА_3 тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років, відсутність сталих соціальних зв`язків, не працює та не навчається, підтримує зв`язки з раніше судимими особами, посередньо характеризується за місцем реєстрації, раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, не виконав обов`язки, які були на нього покладені ухвалою слідчого судді від 16.03.2018, а саме: прибувати на виклики до слідчого СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області; не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та/або роботи. У зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження було невідоме, досудове розслідування за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, 07.05.2018 було зупинене та останнього оголошено в розшук. Упродовж майже 5 років місцезнаходження підозрюваного було невідоме та він перебував у розшуку. Після встановлення місцезнаходження та затримання ОСОБА_3 03.05.2023 досудове розслідування відновлене та ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду йому змінено запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою. Вважає, що перебуваючи на волі ОСОБА_3 матиме реальну можливість переховуватись від органів досудового слідства та суду, а покарання, яке загрожує обвинуваченому може стати підставою для розшуку, затягування судового розгляду. Застосований до нього раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі. Також матиме у можливість впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом, оскільки йому відомі місця їх проживання, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень.
Таким чином, застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Враховуючи викладене, просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».
Обвинувачений та захисниця в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурорки.
Захисниця ОСОБА_5 через канцелярію суду надала клопотання про зміну запобіжного засобу. Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання в м.Києві, де проживає разом із цивільною дружиною, яка хворіє та його малолітньою донькою, які перебувають на його утриманні. На теперішній час стан здоров`я його цивільної дружини погіршився і вона не зможе здійснювати належний догляд за собою та їх малолітньою дев`ятирічною донькою. Також на його утриманні перебуває хвора мати, яка є пенсіонеркою і також потребує догляду, оскільки батько та рідний брат ОСОБА_3 померли. Крім того, і особисто обвинувачений потребує лікування та медичного обстеження, яке він не може отримати, перебуваючи під вартою. До затримання обвинувачений працював у ФОП ОСОБА_6 та характеризувався за місцем роботи позитивно, а також позитивно характеризується і за місцем проживання в м. Києві. ОСОБА_3 у 2018 році не переховувався від слідства, а поїхав та був вимушений переховуватись від зловмисників - осіб, які в 2016 та в 2018 роках його переслідували. Потерпіла та свідки вже надавали свої пояснення, з ними проведені слідчі дії, та їх результати зафіксовані у відповідних протоколах, а тому відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 намагатиметься вплинути на них задля зміни ними своїх показань. У матеріалах справи відсутні будь-які заяви від свідків чи інші докази про будь-який вплив чи ризик такого впливу по відношенню до них з боку обвинуваченого. Також зазначає, що ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю та щиро кається, а тому в цілому можна стверджувати, що ті ризики, які існували на початковій стадії досудового розслідування перестали існувати, в зв`язку з чим просить змінити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на будь-який інший, не пов`язаний із триманням під вартою.
Обвинувачений та захисниця вищевказане клопотання просили задовольнити, пояснивши що при цьому, що запобіжний захід тримання під вартою слід зміни на інший запобіжний захід: заставу або цілодобовий домашній арешт.
Прокурорка заперечувала проти задоволення вищезазначеного клопотання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами клопотання, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
З матеріалів клопотання та судового провадження вбачається, що ОСОБА_3 20 березня 2018 року був звільнений з Чернігівського слідчого ізолятора під заставу та порушив покладені на нього обов`язки, без дозволу слідчого та прокурора залишив своє фактичне місце проживання у АДРЕСА_3 , був відсутній за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , не з`являвся на виклики слідчого, а з 02.05.2018 перестав відповідати на телефонні дзвінки слідчого. Оскільки ОСОБА_3 переховувався від органів досудового слідства і його місцезнаходження було невідоме, досудове розслідування за підозрою останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України 07.05.2018 було зупинене та ОСОБА_3 оголошено у розшук, який тривав впродовж майже 5 років.
Після встановлення його місцезнаходження ОСОБА_3 03.05.2023 був затриманий, досудове розслідування відновлене і ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року йому змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою строком 60 днів із моменту затримання з 03 травня 2023 року.
Ухвалами слідчого судді Козелецького районного суду та ухвалами суду Бобровицького районного суду строк тримання під вартою ОСОБА_3 неодноразово продовжувався.

Ухвалою суду від 24.01.2024 строк тримання під вартою обвинуваченому продовжено до 23.03.2024.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Те, що обвинувачений такий тривалий час (більше п`яти років) переховувався від органу досудового розслідування та суду свідчить про те, що ризик ухилення ОСОБА_3 від суду це вже не можливий ризик, а доказ факту порушення процесуальної поведінки та свідчить на користь доводів сторони обвинувачення, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Посилання захисниці ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_3 був вимушений переховуватися у зв`язку із його переслідуванням невідомими особами не заслуговують на увагу суду та не є такими, що спростовують наявність ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 тривалий час перебував у розшуку і за цей час жодного разу не повідомив слідчого про ці обставини та не звернувся з заявою до поліції про погрози невідомих осіб, навіть переховуючись від них. Крім того, ОСОБА_3 , як з`ясовано судом, тривалий час перед затриманням проживав разом з цивільною дружиною та їх малолітньою дочкою у м. Києві, але, знаючи про те, що після його звільнення з ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» в 2018 році під заставу на нього покладені певні обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді від 16.03.2018, розуміючи про їх порушення та знаючи про свій розшук (про що особисто зазначив в судовому засіданні) добровільно не з`явився до слідчого.

Окрім викладеного, ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу, свідків в даному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі місця їх проживання, вони на даний час ще не допитані, судовий розгляд кримінального провадження не завершений, остаточного рішення не ухвалено і їх покази матимуть істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Тому доводи захисниці ОСОБА_5 про те, що обвинувачений не намагатиметься вплинути на потерпілу та свідків, так як вони допитані органом досудового слідства та з ними проведені слідчі дії, які зафіксовані у відповідних протоколах не заслуговують на увагу зважаючи на вимоги вищезазначеної правової норми.

Посилання захисниці на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які заяви від свідків чи інші докази про будь-який вплив чи ризик такого впливу на них з боку обвинуваченого не можуть бути враховані судом, оскільки жодним чином не спростовують наявний ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України «незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні».

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за який згідно санкції вказаної частини статті 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, не має сталих соціальних зв`язків, не працює та не навчається, підтримує зв`язки з раніше судимими особами, посередньо характеризується за місцем реєстрації, раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів.

Перебуваючи на волі обвинувачений матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень.

Під час розгляду поданих стороною обвинувачення та захисту клопотань встановлено, про що не заперечував обвинувачений, що в Ірпінському міському суді Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_3 у інших злочинах.

Твердження захисниці ОСОБА_5 про те, що цивільна дружина, малолітня дитина, мати пенсіонерка ОСОБА_3 перебувають на його утриманні, не можуть бути враховані судом, оскільки захисниця не надала жодних доказів про те, що вони перебувають на його утриманні та не мають інших доходів на проживання. В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що мати отримує пенсію.

Більш того, переховуючись від органу досудового розслідування з 2018 року на території тимчасово окупованої території Криму, обвинувачений не переймався з ким перебуває його донька, за які кошти проживає його цивільна дружина та мати пенсіонерка, а також те, хто здійснює догляд за нею.

Матеріали, додані до клопотання сторони захисту, а також матеріали кримінального провадження не містять даних щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_3 та отримання ним стабільного доходу. Наявність хвороби у обвинуваченого, його цивільної дружини та матері, а також визнання ним вини та щире каяття у вчиненому злочині, враховуватимуться судом як обставини, які пом`якшують покарання при ухваленні вироку, але не зменшують ризиків, врахованих судом при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому.

Не заслуговує на увагу додана до клопотання характеристика з ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом», де вказано, що ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , згідно Акту про фактичне проживання особи, оскільки ОСОБА_3 знаходиться під вартою з 03.05.2023, а характеристика датована 16.02.2024. Тобто, видана фактично через рік після того як обвинувачений не проживає за вказаною адресою.

Також не може бути взяті до уваги і характеристика з місця проживання обвинуваченого, оскільки вона не затверджена печаткою, а також відсутні докази про те, що вказані у характеристиці особи дійсно є жителями зазначених квартир в будинку по АДРЕСА_4 .

Твердження захисниці ОСОБА_5 про те, що матеріали справи містять заяву потерпілої ОСОБА_9 , в якій вона зазначає, що шкода їй відшкодована шляхом повернення майна та викладає свою думку щодо призначення покарання на погляд суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки жодним чином не впливають на наявність вищевказаних у поданні прокурори ризиків.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», відповідно до якого, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Отже, суд вважає, що прокуроркою доведені обставини, що виправдовують подальше застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заявлені прокуроркою ризики, передбачені п.п.1,3,4,5, ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового слідства, або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які існували при обранні та продовженні запобіжного заходу, які виправдовують запобіжний захід не змінилися та не зменшилися, а тому приходить до висновку про задоволення клопотання прокурорки та вважає, що обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.

Цей запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Вказані адвокаткою ОСОБА_5 обставини будуть оцінені судом під час розгляду кримінального провадження, але не є такими, що дають підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який заставу, або цілодобовий дамашній арешт, як про це просить сторона захисту, тому суд вважає, що клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 318, 331 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурорки ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_3 продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, а саме: з 14 березня 2024 року до 13 травня 2024 року.

В задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1