Справа № 496/2202/24
Провадження № 1-кс/496/1020/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

підозрюваної - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області, Білгород-Дністровського району с. Вигон, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за матеріалами кримінального провадження №0000220 від 24.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старшого слідчий СВ Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотання, в якому просив суд застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб без визначення розміру застави, відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України.

Своє клопотання т.в.о. слідчого мотивував тим, що 23.03.2024 року, близько 19 години 00 хвилин, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні кухні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розпивала спиртні напої з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт на побутовому грунті. В ході конфлікту, ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, переслідуючи мету вбивства ОСОБА_7 , завдала останньому декілька ударів ножем в область грудної клітини, черевної порожнини та лівого стегна, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючих ножових поранень грудної клітини та черевної порожнини, колото - різаної рани лівого стегна.

Таким чином, ОСОБА_5 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, у зв`язку з наданням медичної допомоги потерпілому.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

24.03.2024 року о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_5 затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 24.03.2024 року. Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого правопорушення. ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семі до п`ятнадцяти років.

Тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання підозрюваної винуватою, відсутність постійного місця роботи, вказує на реальність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрювана може переховуватись від органів досудового слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу, слід взяти до уваги що свідками у кримінальному провадженні є особи з числа оточення ОСОБА_5 , а потерпілим співмешканець підозрюваної.

Вказані обставини, враховуючи характер інкримінуємого злочину, дають підстави вважати, що вразі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням підозрюваної під вартою, остання матиме реальну можливість чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків, схиляючи їх до викривлення показань, що є обґрунтуванням ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, нехтуючи охоронюваними законом найвищими соціальними цінностями життя та здоров`я людини. Зазначене, враховуючи обставини вчинення злочину, свідчить про соціально-ціннісну дезадаптацію поведінки підозрюваної, тобто реальність ризику вчинення інших злочинів.

Вказані обставини в сукупності свідчать про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_5 , які не забезпечать виконання покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання. При цьому посилалася на те, що її підзахисна має міцні соціальні зв`язки. Крім того, оскільки пред`явлена підозра прокурора не обґрунтована та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені з боку сторони обвинувачення як і те, що ОСОБА_5 буде незаконно впливати на потерпілого та свідків. Захисник просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за місцем її проживання.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала думку захисника.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваної та її захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», №48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На підставі п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, а саме: показаннями свідка ОСОБА_8 , показаннями потерпілого ОСОБА_7 , речовими доказами, вилученими в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , який проводився в ході затримання останньої в порядку ст. 208 КПК України, показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , іншими доказами.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які унеможливлюють застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме: п.1 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; п.3 ч.1 ст. 177 КПК України: незаконний вплив підозрюваного на потерпілу сторону, свідків, експертів, спеціалістів у вказаному кримінальному провадженні з метою викривлення фактичних обставин вчиненого злочину.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що підозрювана ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, підозрювана, розуміючи тяжкість покарання та перебуваючи на свободі, може вчиняти дії направлені на уникнення кримінальної відповідальності та дії перераховані в ч.1 ст. 177 КПК України, тим самим перешкоджати всебічному, повному і неупередженому проведенню досудового розслідування, так як останній офіційно не працює, офіційного джерела доходу не мав і не має, в сукупності усе вищесказане підтверджує та встановлює наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права визначення застави, оскільки інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України та дотримання ним належної поведінки.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності усі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч.1 ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

В судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого перевірено наведені у клопотанні підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому була вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається старший слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, старшим слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують. Зокрема, обґрунтованість підозри підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколами огляду місця події, поясненнями.

При цьому, суд не бере до уваги як докази обґрунтованості підозри, надані стороною обвинувачення - протоколи допиту осіб, оскільки вони не відповідають принципу безпосередності дослідження показань, визначеному ст. 23 та ч. 4 ст. 95 КПК України.

Виходячи з положень ч.5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшла висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Слідчим суддею встановлено, що яку клопотанні, так і в судовому засіданні старшим слідчим і прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, у тому числі у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Підозрювана офіційно не працює та не отримує будь-якого доходу, пенсії, не має сім`ї, не має сталих соціальних зв`язків. Веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Зазначене свідчить про те, що підозрювана не пов`язана ані, психологічно, ані матеріально з місцем свого проживання настільки, щоб цей зв`язок переважив над імовірним бажанням переховуватись, щоб уникнути покарання.

Суд вважає доведеним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, заявлений стороною обвинувачення.

Також суд вважає, що доведеним є ризик впливу на свідків, оскільки підозрювана знає, які особи є свідками у цьому кримінальному провадженні, знає місце їх проживання. А, отже, може діяти у такий спосіб по відношенню до них, щоб шляхом впливу змусити їх змінити свої показання.

А отже, доведеним є ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ризики, передбачені п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України в суді не доведено.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя погоджується з підставами клопотання старшого слідчого щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки старший слідчий та прокурор у повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваної на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , в даному випадку, не є доцільним, так як не забезпечить попередження вищенаведених ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З урахуванням вимог ч.ч. 3, 5 ст. 115, ч.1 ст. 197 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про тримання підозрюваної ОСОБА_5 під вартою тривалістю 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВОдеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали - 60 днів з дня затримання, а саме з 24.03.2024 року до 22.05.2024 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 29.03.2024 року о 15:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1