провадження № 51-544км24
судді Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду ОСОБА_1 , сформована відповідно до ч. 3 ст. 375 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у провадженні за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги (далі - ухвала апеляційного суду) на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2018 року про продовження адміністративного нагляду зі встановленням відповідних обмежень (далі - постанова міськрайонного суду).
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 12 червня 2024 року задовольнила частково касаційну скаргу адвоката ОСОБА_2 та скасувала зазначену вище ухвалу апеляційного суду і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Із цим рішенням не погоджуюся, а тому висловлюю свою позицію у цій окремій думці.
Перш за все зауважую, що вирішення питання про поважність пропуску строку і його поновлення передує стадії апеляційного розгляду і оцінки доводів апеляційної скарги стосовно порушень, допущених судами під час постановлення судових рішень.
Етап поновлення строку є важливим елементом процесу правосуддя, оскільки він дозволяє визначити, чи були дотримані процесуальні строки і чи можуть бути вони поновлені для подальшої реалізації процесуальних прав сторін або учасників справи.
Після цього етапу суд переходить до апеляційного розгляду, на якому необхідно оцінити не лише правильність застосування матеріального права, а й дотримання процесуальних норм під час розгляду справи.
Отже, вирішення питання про поважність пропуску строку є передумовою для подальшого правомірного розгляду справи під час провадження в суді апеляційної інстанції, забезпечуючи дотримання процесуальної справедливості та прав сторін у судовому процесі.
За приписами ч. 1 ст.117 КПК пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
У цьому провадженні адвокат ОСОБА_2 з пропуском встановленого законом строку (сім днів з дня проголошення судового рішення відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК) 16 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови міськрайонного суду. Підстави для поновлення строку обґрунтовував тим, що у судовій справі зовсім немає документів про те, що ОСОБА_3 особисто брав участь у судовому засіданні, а про постанову міськрайонного суду дізналися 09 листопада 2023 року.
Апеляційний суд ухвалою від 29 листопада 2023 року відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови та повернув його апеляційну скаргу.
Це рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_3 27 грудня 2018 року брав участь у судовому засіданні, однак не оскаржив постанову міськрайонного суду у встановлений законом строк (протягом семи днів з дня проголошення 27 грудня 2018 року), а 29 вересня 2023 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_2 , який в його інтересах через понад чотири роки подав апеляційну скаргу, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. Однак ОСОБА_3 не вжив заходів щодо оскарження рішення суду та не звернувся до адвоката з метою його оскарження в межах установленого строку. Тому, колегія суддів уважала, що строк пропущений без поважних причин.
Цей висновок апеляційного суду цілком узгоджується із приписами ст. 117 КПК щодо можливості поновлення процесуального строку лише у разі його пропущення з поважним причин, а також зі сталою практикою Верховного Суду стосовно того, що під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які існували в період перебігу відповідного пропущеного строку та були, чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами (наприклад, див. ухвалу Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 28 лютого 2023 року в справі № 202/6270/18).
Водночас, Суд неодноразово зазначав, що потрібно поважати загально-правовий принцип остаточності судових рішень (res judicata).
Тобто, апеляційний суд розглянув клопотання у межах наведених адвокатом доводів та за відсутності проважних причин пропуску строку апеляційного оскарження на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК обґрунтовано з достатнім мотивуванням своїх висновків відмовив у задоволенні клопотання про поновлення цього строку й повернув апеляційну скаргу.
Варто зауважити, що твердження про відсутність у справі документів про особисту участь ОСОБА_3 у судовому засіданні не є тотожним твердженню, що ОСОБА_3 не брав участі в судовому засіданні (у суді І інстанції), яким, зокрема, обґрунтовував касаційну скаргу адвокат ОСОБА_2 . Водночас останнє твердження не було доводом щодо поважності пропущеного строку під час вирішення питання в апеляційному суді, що не перешкоджає скаржнику звернутися до компетентного суду й зазначити конкретно цю причину пропуску строку.
Крім того, в постанові міськрайонного суду прямо вказано про участь ОСОБА_3 в судовому засіданні й висловлення своєї позиції щодо вирішуваного подання. Достовірність судового рішення, що набрало законної сили, у цій частині жодним чином не було поставлено під сумнів й не спростовано. Навіть більше, скаржник у апеляційній скарзі не зазначав про недостовірність цих відомостей, відображених у судовому рішенні, а тому апеляційний суд, у рамках вирішуваного питання, правомірно враховував такі дані.
Відсутність у матеріалах цього провадження журналу та звукозапису судового засідання в міськрайонному суді сама собою не є поважною причиною для поновлення процесуального строку й не корелює з межами вирішення апеляційним судом клопотання про поважність причин пропуску строку на апеляційне провадження (у якому не йшлося про здійснення судового розгляду в суді І інстанції за відсутності ОСОБА_3 ), а тому не може бути підставою скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Додатково необхідно також зазначити, що відповідно до ст. 393 КПК визначено перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу.
ОСОБА_3 (засуджений, щодо якого вирішувалося питання про адміністративний нагляд) і адвокат ОСОБА_2 (захисник) є самостійними суб`єктами звернення до суду апеляційної інстанції для оскарження постанови міськрайонного суду.
У цьому провадженні апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження подав адвокат ОСОБА_2 на підставі договору з ОСОБА_3 про надання правової допомоги від 23 вересня 2023 року, тобто він набув необхідних повноважень уже після спливу строку, про поновлення якого поставив питання. З огляду на це також не було підстав для поновлення захиснику ОСОБА_2 указаного строку, оскільки не встановлено наявності у нього у період перебігу відповідного строку права на оскарження постанови міськрайонного суду.
За таких обставин вважаю, що ухвалу апеляційного суду постановлено з дотриманням приписів кримінального процесуального закону, тому необхідно було її залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_2 - без задоволення.
Суддя ОСОБА_1