Провадження № 11-кп/4823/598/24
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001692 від 17 травня 2023 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Сайга, Архангельської області, Росія, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладенням, на підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1912 грн. витрат на залучення експерта.

Стягнуто з ОСОБА_6 2236 гривень 28 копійок на рахунок коштів місцевого бюджету та 36 019 гривень 92 копійок на рахунок коштів НСЗУ.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та на відшкодування втрат на правову допомогу - 14000 гривень.

Накладений арешт ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.05.2023р., на автомобіль «RENAULT КANGOO», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 - залишений в силі до вирішення питання про конфіскацію вказаного майна.

Автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 - конфісковано, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та передано до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої передачі до військових частин чи військових установ для потреб ЗСУ.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 16 травня 2023 року близько 20 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись всупереч вимог дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» вулицею Генерала Пухова міста Чернігова в напрямку від перехрестя з вулицею Захисників України до перехрестя з вулицею Шевченка, у ході конфлікту, що виник у ОСОБА_6 з ОСОБА_10 , у зв`язку з обґрунтованими зауваженнями останнього щодо порушення правил дорожнього руху, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, при цьому, не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, незважаючи на те, що ОСОБА_10 стояв безпосередньо перед автомобілем ОСОБА_6 , перешкоджаючи йому залишити місце вчинення порушення правил дорожнього руху, з метою проїзду у вказаному напрямку, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_10 , поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розпочав рух керованим транспортним засобом марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, використовуючи вказаний автомобіль, спорядженою масою 1044,0 кілограмів, як знаряддя заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_10 автомобілем, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків, множинних поверхневих забійних ран внутрішньої поверхні задньої третини правої стопи, що згідно висновку експерта відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, як незаконний, необґрунтований, мотивуючи тим, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Мотивує тим, що його підзахисний ОСОБА_6 намагався проїхати вулицею Пухова в м. Чернігові у напрямку вул. Шевченка. Ніякого умислу на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому у обвинуваченого не було. Така поведінка його підзахисного підтверджуються відеозаписом, який був наданий потерпілим з мобільного телефону. Звертає увагу, що механізм отримання тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи в даній справі, характеризується як одночасне діяння, а саме переїзд колесом автомобіля ноги потерпілого. Проте, на переконання апелянта, поза увагою суду, при перегляді відео, залишилось те, що технологічно колесо автомобіля обмежене капотом, так і крилом автомобіля, що виключає наїзд на ногу потерпілого, окрім як підставлення ноги під колесо, що об`єктивно не міг спостерігати обвинувачений.

Більше того, обвинувачений надавав показання про те, що він декілька разів відводив потерпілого з проїзної частини, постійно просив останнього відійти з дороги, а як тільки потерпілий хватався рукою за капот, відразу ж гальмував, що також спростовує наявність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень.

За таких обставин вважає, що суд не дав належної оцінки кваліфікації дій обвинуваченого, у тому числі ретельно не розглянув питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 128 КК України чи ухвалення виправдувального вироку за відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Крім того, захисник вважає необґрунтованим застосування судом спеціальної конфіскації автомобіля на підставі п.1 ч.9 ст. 100 КПК України.

Звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який належить обвинуваченому ОСОБА_6 , вказаний автомобіль був набутий у власність 19.06.2013 року, у період, коли особа уже перебувала у шлюбі.

Посилаючись на вимоги ч.5 ст. 96-2 КК України та ст. 368 ЦК України, вважає, що оскільки автомобіль є спільною сумісною власністю, а дружина обвинуваченого не була та не могла бути обізнана про те, що відбувається з автомобілем в момент наїзду на потерпілого, а будь-які докази протилежного відсутні, а відтак, переконаний, що застосування спеціальної конфіскації до автомобіля в даному випадку призвело до порушення ст. 41 Конституції України. Така позиція захисту обгрунтована також правовою позицією у постанові Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №520/16693/15-к (провадження №51-4647км20).

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, а також стягнення на користь потерпілого моральної шкоди та витрат на правову, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді одного року позбавлення волі або у виді двох років обмеження волі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 400 000 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 59000 гривень.

Апелянт зазначає, що потерпілий вважає безпідставним визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений свою вину не визнав, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, самостійно не повідомив про його вчинення та підмовляв свідків на дачу завідомо неправдивих показань. Крім того, суд залишив без належної оцінки неправдиві показання свідків, які суперечать одні одним та матеріалам справи.

Зазначає, що єдиною дією, яку вчинив ОСОБА_6 та на яку він сам посилався, що спрямована на сприяння слідству є добровільна передача ним його транспортного засобу правоохоронним органам, проте такі дії не свідчать про активне сприяння слідству, оскільки арешт на автомобіль був накладений ухвалою слідчого судді, а відтак, обвинувачений мав обов`язок передати автомобіль для проведення слідчих дій.

Крім того, зауважує про незрозумілість мотивів суду при визнанні обставиною, що пом`якшує покарання - принесення вибачення потерпілому. Обвинувачений не вибачився за вчинення ним кримінального правопорушення, а лише висловив жаль, що потерпілий отримав травми, при цьому своєї вини у вчиненому ним правопорушенні не визнав, а тому, вказана судом обставина не може бути визнана такою, що пом`якшує покарання обвинуваченому.

Щодо розміру моральної шкоди, то такий розмір стягнутий судом, потерпілий вважає недостатнім з огляду на обставини справи та доводи потерпілого, які суд належним чином не оцінив. Звертає увагу, що ситуація в якій ОСОБА_6 умисно переїхав ногу потерпілому, створила значну загрозу фізичному благополуччю ОСОБА_10 , а саме завдала серйозних травм та викликала сильний емоційний стрес. Підкреслює, що потерпілий фактично виконував свій громадський обов`язок та намагався завадити порушенню ОСОБА_6 правил дорожнього руху. Подальший фізичний біль та ряд обмежень щодо фізичної активності докорінно змінили звичайний спосіб життя потерпілого, чим викликало погіршення психологічного стану. Всі негативні фактори, які утворюють емоційну складову моральної шкоди, були наслідком саме злочинних дій Дробишевського, а тому хоча розмір цих страждань не можливо оцінити в фінансовому еквіваленті, однак це є необхідним для відновлення порушеної справедливості, а тому потерпілий (позивач) просив стягнути на його користь з обвинуваченого 400 тисяч гривень.

Також вважає безпідставним стягнення судом на користь потерпілого лише 14 тисяч гривень витрат на правову допомогу, як таких, що фактично були понесені потерпілим та документально підтверджені. Але, з урахуванням приблизної кількості судових засідань, реальні витрати потерпілого складають 39 тисяч гривень, які на момент подачі цивільного позову були сплачені ОСОБА_10 частково, у розмірі 14 тисяч, з огляду на його майновий стан, проте, у подальшому, а саме 19.04.2024 року потерпілий додатково сплатив згідно договору про надання правової допомоги в розмірі 15 тисяч гривень, що загалом складає 29 тисяч гривень, з оговорених у договорі 39 тисяч гривень.

Крім того, договором про надання правової допомоги було обумовлено за представництво потерпілого у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, за що Шульга має сплатити 20 тисяч гривень, а також 4 тисячі за кожен день судових засідань. А відтак, такі витрати є фактично понесеними потерпілим, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та заперечували проти доводів апеляційної скарги представника потерпілого, вказуючи про її безпідставність з огляду на доводи сторони захисту, представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу в інтересах потерпілого, прокурора, який частково погодився з апеляційною скаргою захисника в частині необґрунтованого застосування спеціальної конфіскації автомобіля, та з апеляційною скаргою представника потерпілого в частині збільшення розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу, переглянувши відеозапис події, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Як убачається з переглянутого апеляційним судом відеозапису подій, що мали місце 16 травня 2023 року близько 20 год. 15 хв., на вулиці Генерала Пухова міста Чернігова, стоїть автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебуває ОСОБА_6 , перед капотом автомобіля з боку водія стоїть ОСОБА_10 , який перешкоджає руху автомобіля, вказуючи, що проїзд цією вулицею заборонений.

ОСОБА_6 виходить з автомобіля, висловлюється в бік потерпілого нецензурними словами, збиває того з ніг і з викриком: «Я тебе приб`ю» завдає ударів лежачому потерпілому. Обвинувачений намагається об`їхати потерпілого, який знову став перешкоджати руху автомобіля, це йому вдається, на проїжджий частині залишається тапок, у який був взутий потерпілий.

Висновки комісійної судово-медичної експертизи № 15 від 27.06.2023 року, вказують на те, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді закритого уламкового перелому внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків, множинних поверхневих забійних ран внутрішньої поверхні задньої третини правої стопи, могли виникнути внаслідок переїзду колесом автомобіля через праву стопу з наступним підгортанням її зовні та тертям об дорожнє покриття. По строку давності відповідають дата 16.05.2023 року і не могли виникнути внаслідок удару внутрішньою поверхнею правої стопи об транспортний засіб ( а. с. 198-204).

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необережний характер заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень та посилання на те, що потерпілий сам підставив ногу під колеса автомобіля, не заслуговують на увагу, як такі що прямо суперечать фактичним обставинам справи.

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження заподіяне внаслідок злочинної самовпевненості і заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень з непрямим умислом, розрізняють за суб`єктивним ставленням винного до наслідків своїх дій.

У даному кримінальному провадженні обвинувачений порушуючи правила безпеки руху, рухався по дорозі, де проїзд заборонений, під знак, коли потерпілий став указувати на порушення та перешкоджати руху шляхом загородження собою проїзду транспортним засобом, відштовхував останнього, завдавав ударів, і у будь-який спосіб намагався проїхати, що і зробив, переїхавши ногу потерпілому, який перебував у безпосередній близькості з автомобілем і правомірно перешкоджав руху.

За обставин конфлікту, обвинувачений усвідомлював, що може заподіяти шкоду здоров`ю потерпілого, прямо не бажав але свідомо припускав її настання, що характерне для непрямого умислу.

Судово-медичні данні про характер тілесних ушкоджень у потерпілого та механізм їх утворення внаслідок переїзду автомобіля через ногу, виключення утворення комплексу такого перелому при ударі об автомобіль ногою, пояснення потерпілого про навмисний наїзд обвинуваченим на його ногу автомобілем, якому він перешкоджав проїзду і який порушував Правила дорожнього руху, данні відеозапису конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, де обвинувачений однозначно висловився про свій напір завдати шкоди здоров`ю потерпілого, свідчать про законність та обґрунтованість висновків суду про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі із випробуванням, суд першої інстанції дотримався вимог ст..65 КК України, що законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин який за правилами ч.4 ст. 12 КК України, є нетяжким, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою похилого віку, має родину, позитивно характеризується за місцем проживання і до нього немає необхідності застосувати покарання у виді позбавлення волі, а обмеження волі, до нього не може бути застосована взагалі, про що прямо вказано у ч. 3 ст. 61 КК України.

Разом з тим, вирок суд підлягає зміні в частині застосування спеціальної конфіскації автомобіля та стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання про долю речових доказів, районний суд, не звернув уваги на вимоги ч. 5 ст. 96-2 КК, якими передбачено, що спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю).

Автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_6 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 19.06.2013 року.

Обвинувачений перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 з 02 серпня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та спільно проживає, про що є довідка старости Редьківського старостинського округу. Конфіскований автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте під час шлюбу.

Суд у межах кримінального провадження не має повноважень застосувати спеціальну конфіскація майна, яке є спільною сумісною власністю, вирішуючи при цьому спір щодо належності такого майна, що є усталеною практикою Кримінального касаційного суду.

За таких обставин автомобіль підлягає поверненню обвинуваченому та звільненню з-під арешту.

В частині доводів представника потерпілого про збільшення суми моральних збитків та процесуальних витрат на користь потерпілого ОСОБА_10 колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень, суд першої інстанції не звернув уваги, що така незначна сума, не відповідає характеру фізичного болю та моральних страждань потерпілого, який тривалий час через травмовану ногу відчував фізичний біль, переніс оперативне втручання, був позбавлений можливості пересуватися та вести звичний спосіб життя протягом тривалого часу, а тому розмір моральної шкоди підлягає збільшенню до 40 000 гривень.

Щодо доводів представника потерпілого про збільшення суми процесуальних витрат на правничу допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню, а розмір витрат збільшенню на 15 тис. грн., які потерпілий сплатив своєму адвокату, про що надана квитанція про перерахування коштів, а також документів про сплату ним 14 тис. грн., наданих у місцевому суді, відповідно стягненню підлягає 29 тис. грн..

Такий розмір гонорару адвокату відповідає виконаним ним роботам, його кваліфікації та складності кримінального провадження, кількості судових засідань в суді першої інстанції та апеляційній інстанції підлягає стягненню з обвинуваченому у обсязі фактично сплаченому потерпілим, відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404-405, 407, 408, 532 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 сорок тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 двадцять дев`ять тисяч на відшкодування втрат на правову допомогу.

Скасувати спеціальну конфіскацію автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_6 , повернути транспортний засіб останньому, скасувавши арешт, накладений на автомобіль ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.05.2023року.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4