Справа № 346/2844/21
Провадження № 11-кп/4808/267/24
Категорія ст.331КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 , обвинуваченому за ч.4 ст.187 КК України, строку тримання під вартою до 07 червня 2024 року включно з визначенням застави в межах 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757000 грн, на строк 60 днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави відповідає характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 . Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З оскаржуваною ухвалою не погодився обвинувачений ОСОБА_7 та оскаржив її в апеляційному порядку. Серед апеляційних доводів зазначає, що ризики на які посилався прокурор у клопотанні відсутні та не доведені. Оскаржувана ухвала не містить посилань на конкретні факти існування ризиків. Також відсутні будь-які докази вчинення ним кримінальних правопорушень. Суд першої інстанції, не взяв до уваги позитивні характеристики обвинуваченого, не дослідив докази на які посилався прокурор, а тому висновки суду є необґрунтованими. Визначений розмір застави є непомірний для обвинуваченого та його родини.

Наполягав на скасуванні оскаржуваної ухвали та звільненні його з-під варти.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту підтримала апеляційні вимоги, а прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з його зайнятістю в іншому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту підтримала апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали надані судом першої інстанції, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачений у вчиненні особливо тяжкого злочину, справа перебуває на стадії розгляду, раніше встановлені ризики продовжують існувати.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності ризиків зазначених в оскаржуваній ухвалі, оскільки судом не допитані свідки та потерпілі, не досліджені інші докази а отже, існують ризики переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих, в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню.

Що стосується гарантій наданих суду обвинуваченим, що він буде дотримуватись належної процесуальної поведінки, апеляційний суд не вважає їх дієвим заходом стримування та контролю за обвинуваченим, а тому вони не мають вирішального значення.

Доводи обвинуваченого про прийняття рішення щодо запобіжного заходу без дослідження судом доказів, вони не вказують на порушення судом вимог діючого кримінального процесуального законодавства. Дослідження доказів відбувається у певному порядку на стадії судового розгляду, який у цьому кримінальному провадженні не закінчено. Питання запобіжного заходу вирішується судом незалежно від стадії розгляду кримінального провадження та об`єму досліджених доказів.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і апеляційні доводи про відсутність конкретних випадків поведінки обвинуваченого, які підтверджують наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Як неодноразово зазначав апеляційний суд, ризик завжди передбачає ймовірність отримання несприятливого результату при збігу певних обставин. Саме в результаті оцінки цих обставин у сукупності, суд приймає рішення про необхідність застосувати запобіжний захід та визначає його вид.

Разом з тим, апеляційний суд, звертає увагу на те, що практика ЄСПЛ свідчить про необхідність врахування тривалості перебування обвинуваченого під вартою при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ЄСПЛ зазначає, «хоча загалом вираз «стан доказів» може бути важливим фактором, що свідчить про наявність і збереження серйозних ознак вини, сам по собі він не може служити виправданням тривалого тримання під вартою» (Дереджі проти Туреччини). «При цьому, ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні» (Ноймайстер проти Австрії).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 , утримується під вартою протягом значного строку, апеляційний суд вважає обґрунтованою його вимогу про зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу. Такий запобіжний захід в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде достатньою гарантією забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, суд враховує, що розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин кримінального правопорушення який їй інкриміновано.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави зменшивши його до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 грн.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5