У Х В А Л А

Справа № 185/1362/24

Провадження № 1-кс/185/333/24

19 березня 2024 року м. Павлоград

Слідчий судя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 07.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, звернулася з клопотанням про скасування арешту майна, який накладено ухвалою слідчого судді від 09 лютого 2024 року, а саме на:

- грошові кошти 1 купюра номіналом 500 гривень ( ГБ 6653328 ), 2 купюри номіналом 200 гривень ( ГЄ 2818119, ЄА 6868511 ),

- мобільний телефон марки IPhone 11 Pro золотистого кольору,

- ноутбук марки «Asus», білого кольору, D8N0BC102390336, які були вилучені в ході обшуку за місцем мешкання гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали клопотання, яким заявник обґрунтовує свої вимоги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.

Продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 07.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, накладено арешт в тому числі на:

- грошові кошти 1 купюра номіналом 500 гривень ( ГБ 6653328 ), 2 купюри номіналом 200 гривень ( ГЄ 2818119, ЄА 6868511 ),

- мобільний телефон марки IPhone 11 Pro золотистого кольору,

- ноутбук марки «Asus», білого кольору, D8N0BC102390336, які були вилучені в ході обшуку за місцем мешкання гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що майно щодо якого ставиться питання про скасування арешту не втратило статус речового доказу, яким його було визнано в порядку ст. 98 КПК України, та в зв`язку з чим на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України на це майно було накладено арешт.

Матеріалами клопотання не підтверджено та розглядом клопотання не встановлено правову належність майна щодо якого ставиться питання про скасування арешту особі, яка звернулась до слідчого судді ОСОБА_3 .

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування арешту, який слідчий суддя на цьому етапі провадження вважає за необхідне залишити.

Слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б не виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає передчасним вирішення питання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1