Провадження 1-в/193/105/24
У Х В А Л А

іменем України

14 травня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2024 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого засуджений просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що наразі він неофіційно працює в установі на виробництві зі збирання штучних квітів. До цього часу тривалий період лікувався від туберкульозу в умовах іншої виправної колонії. Вважає, що досяг мети свого виправлення, оскільки має добру поведінку та сумлінно ставиться до своєї праці. Має стійкі наміри повернутися до правослухняної поведінки у суспільстві. На волі на нього чекають його рідня, діти онуки, а тому є до кого повернутися та кому про нього подбати після звільнення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що засуджений по прибуттю до установи працював у швейному цеху, а після тривалого часу лікування від туберкульозу (9 місяців), його було влаштовано на більш легку роботу, збирання штучних квітів з пластику. Зауважень до його роботи не має, свої обов`язки виконує добре, проте своєї позиції щодо долі клопотання засудженого не висловив, залишив його на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення даного клопотання засудженого ОСОБА_5 , вважає, що останній не досяг мети виправлення, тому ще потребує стороннього нагляду в умовах ізоляції.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2019 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку: 26.04.2021. Кінець строку: 26.04.2025.

Станом на 14.05.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (2 роки і 8 місяців). Невідбута частина покарання складає 11 місяців і 12 днів позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений з 13.06.2021 міру кримінального покарання відбуває у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_5 характеризується позитивно. До дисциплінарної відповідальності не притягувався одного разу, двічі заохочувався у вигляді подяк за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці. За станом здоров`я працездатний. За власним бажанням без оплати праці на засуджений залучений на виробництві установи з складання штучних квітів. До дорученої роботи ставиться сумлінно та відповідально. Дбайливо ставиться до майна та предметів якими користується. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, до їх виконання ставиться добросовісно. Дотримується правил пожежної безпеки.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань щирий, випадків не тактовної поведінки не допускає. Зарахований до програми диференційованого впливу «Правова просвіта». Заходи виховного впливу відвідує регулярно. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів.

З матеріалів особової справи засудженого установлено, що останній мав 4 судимості за вчинення різних видів та тяжкості злочинів, але здебільшого у сфері обігу наркотиків.

Фактично засуджений удруге відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Крайній раз він був звільнений з місць позбавлення волі 22.06.2004.

При цьому варто зауважити, що до засудженого тричі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням (06.03.1997, 22.01.2002 та 29.12.2010), а також одного разу до нього вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (22.06.2004).

Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_5 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав з часом повертався до вчинення нових умисних злочинів, у тому числі у період іспитового строку.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що засудженим не сплачено процесуальні витрати, визначені вироком суду у розмірі 6435 грн., при цьому матеріали провадження не містять відомостей щодо вжиття засудженим будь-яких заходів для їх відшкодування.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, відтак наявність заохочень, на переконання суду, ще не свідчить про безумовне виправлення ОСОБА_5 .

Варто також зауважити, що після першого заохочення за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, яку засуджений отримав 15.04.2022, засуджений надалі, через три місяці, 07.07.2022, отримав стягнення за порушення режиму утримання, а потім знову, через півроку, 17.01.2023, був заохочений правами начальника установи за підсумками ІV кварталу 2022 року. Проте, як видно з витягів протоколів засідання дисциплінарної комісії колонії, остання, за підсумками останнього року, зокрема у І, ІІ і ІV кварталах 2023 року, а також І кварталу 2024 року вважала не доцільним застосування до ОСОБА_5 заходів заохочення.

Таким чином, аналізуючи матеріали особової справи та матеріали справи в сукупності, суд дійшов переконання про відсутність стабільної та послідовної динаміки у виправленні засудженого, і вважає, що ОСОБА_5 впевнено крокує до виправлення, але ще потребує нагляду з боку адміністрації установи.

Так, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією виправної колонії як середній, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок від 28.12.2023 щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 згідно якого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений набрав лише 55 балів з мінімально необхідних 65, тому вважається таким, що не став на шлях виправлення (не довів свого виправлення).

Відтак, беручи до уваги, що ОСОБА_5 за вироком суду хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 16.05.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1