Справа № 496/1211/24
Провадження № 1-кп/496/393/24
УХВАЛА

21 лютого 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 та обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000109 від 29.01.2024 року відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважав з можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленні волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, в місці проживання на території України не має міцних соціальних зв`язків, у тому числі родини й утриманців, являється громадянином іншої держави Ісламської Республіки Пакистан, а тому у нього відсутні будь-які перешкоди, як у іноземця, для виїзду за кордон. Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні. Наразі в кримінальному провадженні ще не допитано осіб, які мають безпосереднє відношення до підготовки та складання документів, на підставі яких товарно-матеріальні цінності ввезені на територію України? як гуманітарна допомога, а також осіб, які були залучені до переміщення вантажу, у кримінальному провадженні планується призначення ряду експертиз, що дає підстави вважати, що обвинувачений для уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, зможе самостійно або через інших осіб незаконно впливати на допитаних, а також ще не допитаних осіб у цьому кримінальному провадженні, здійснювати вплив на експертів, з метою викривлення, перекручування ними дійсних фактичних обставин, зміни останнім свідчень, приховування доказів тощо. Також, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, штучно затягуючи досудове розслідування, та створюючи перешкоди у проведення процесуальних дій, тим самим заважати проведенню усестороннього, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування. Посилаючись на вказані обставини прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просить обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8 052 000 грн.

В підготовчому судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили призначити обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. При цьому пояснили, що ризики, зазначені прокурором в клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, оскільки обвинувачений в розшуку не перебував, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, жодних заяв чи повідомлень стосовно впливу зі сторони обвинуваченого від будь-яких осіб, у тому числі експертів, у цьому кримінальному провадженні не надходило, а запобігти виїзду ОСОБА_6 за кордон можливо зобов`язавши його задати закордонний паспорт. Крім того зазначили, що розмір застави є занадто великим, обвинувачений не має грошових коштів у такому розмірі, а також не має жодного рухомого чи нерухомого майна на території України. Проти призначення кримінального провадження до судового розгляду захисники не заперечували.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений підтримав думку своїх захисників, просив суд змінити йому запобіжний захід та не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та додані до нього документи, клопотання прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Оскільки обраний під час досудового розслідування ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає 23.02.2024 року, а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, так як на даний час триває підготовче засідання, а тому суд вважає за доцільне вирішити питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, що прямо передбачено ч. 3 ст. 315 КПК України, а не обирати останньому такий запобіжний захід, як того просить прокурор.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частинами 1 та 4 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, під час воєнного стану. Санкція інкримінованого кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавленні волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, суспільно-небезпечний характер його діяння, особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави Ісламської Республіки Пакистан, приймаючи до уваги сумарну ринкову вартість товарів (предметів) гуманітарної допомоги 28 020 580 грн, які ОСОБА_6 мав незаконно використати, а саме продати з метою отримання прибутку, станом на теперішній час вказана категорія злочинів негативно впливає на функції з оборони держави від російської агресії, що доводить існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився з моменту застосування та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу, та продовжує існувати, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, який обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, у зв`язку з чим є підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Водночас, доказів існування ризиків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, до матеріалів клопотання прокурором не долучено та в судовому засіданні не встановлено, досудове розслідування вже завершено, а тому доводи прокурора про можливість обвинуваченого впливати на допитаних, а також не допитаних осіб у кримінальному провадженні, здійснювати вплив на експертів, штучно затягувати досудове розслідування, створювати перешкоди у проведення процесуальних дій, заважати проведенню об`єктивного та неупередженого досудового розслідування є неспроможними.

Обставини, на які посилаються захисники для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, існували як при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу під час досудового розслідування, так і під час вирішенні питання про його продовження, інших обставин захисниками не наведено, а тому підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, а також специфіки інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд на теперішній час не встановив.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави у тому ж розмірі, який було визначено для обвинуваченого ухвалою слідчого судді на досудовому розслідуванні.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти» було встановлено, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен, враховуючи положення ст. ст. 177, 178 КПК України, раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого будь-якого рухомого чи нерухомого майна на території України та грошових коштів для внесення застави не зменшують встановленого судом ризику.

Суд вважає можливим визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3 000 (трьох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 8052000 (вісім мільйонів п`ятдесят дві тисячі) гривень, роз`яснивши обвинуваченому, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки строком на 2 (два) місяці з дня внесення застави, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками по справі; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, а також про працевлаштування; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зник та продовжує існувати, судове слідство ще не розпочато, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою підлягає частковому задоволенню, в рамках ст.197 КПК України.

Дослідивши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000109 від 29.01.2024 року відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України, та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, заслухавши прокурора, захисників та обвинуваченого суд приходить до висновку про можливість призначення справи до судового розгляду з наступних підстав.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, справа підсудна Біляївському районному суду Одеської області, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору немає, а тому суд вважає можливим призначити справу до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 291, 314-316, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: з 21.02.2024 року до 20.04.2024 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3 000 (трьох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 8052000 (вісім мільйонів п`ятдесят дві тисячі) гривень.

Роз`яснити обвинуваченому, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки строком на 2 (два) місяці з дня внесення застави, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками по справі; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, а також про працевлаштування; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього, для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України, у відкритому судовому засіданні на 11.03.2024 року о 15 год 30 хв.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали для виконання в частині застосування запобіжного заходу тримання під вартою направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та вручити обвинуваченому та прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Повний текст ухвали оголошено 27.02.2024 року о 09.30 год.

Суддя ОСОБА_1