Справа № 201/3889/23
Провадження № 1-кп/201/302/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисники ОСОБА_7

ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України в якому відносно обвинуваченого обрано найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в обґрунтування якого прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі що в сукупності з воєнним станом свідчить про високий ступінь ризику уникнення від суду, який підсилюється і самим фактом того, що обвинувачений вже уникав слідства і був оголошений у розшук, він не працює. Також прокурор вважає, що існує ризик вчинення іншого злочину, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ще одного особливо тяжкого злочину, який розглядається у іншому провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, наполягав на його задоволенні.

Захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що прокурор не доводить обґрунтованість обвинувачення в той час як п. 1 ст. 178 КПК зобов`язує його це робити, тим паче, коли обвинувачений тримається під вартою більш як півроку у цьому проваджені, а загалом знаходиться під вартою близько двадцяти місяців.

Названі прокурором ризики також не доведені жодним доказом, а є лиш припущеннями прокурора.

Також звернули увагу, що відносно обвинуваченого вже обрано запобіжний у виді тримання під вартою у іншому провадженні, а тому всі ризики які назвав прокурор забезпеченні.

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, підозра трансформувалась в обвинувачення, обґрунтованість якого на стадії судового розгляду не перевіряється, так як суд до видалення до нарадчої кімнати за результатами розгляду кримінального провадження, не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Суд зважає на доводи захисту про те, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК суд при вирішені питання про обрання запобіжного заходу має оцінити докази вчинення обвинуваченим злочину, а ст. 198 КПК не зв`язує суд при прийнятті остаточного рішення висновками про обставини щодо суті обвинувачення, однак вважає, що не вправі робити висновки щодо обґрунтованості саме обвинувачення з огляду на те, що для вирішення питання про вагомість доказів, вони підлягають оцінці і на предмет допустимості, а така оцінка може бути надана лише в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ст. 89 КПК).

Така позиція підтверджується і нормою ст. 76 КПК, яка забороняє повторну участь судді у кримінальному проваджені. Ця норма забезпечує своєрідний захист кримінального провадження від участі судді, який вже оцінював докази у кримінальному провадженні і очевидно не може бути повністю неупередженим при прийняття рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Більш того, якщо суд під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу надасть оцінку доказам, то це викличе обґрунтований сумнів у можливості суду зберегти об`єктивність в подальшому при ухваленні рішення за результатами кримінального провадження.

Також слід звернути увагу, що законодавцем в КПК застосовано терміни застосування запобіжного заходу і обрання запобіжного заходу , які не є синонімами. На переконання суду при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд вирішує чи є підставі визначені ч. 2 ст. 177 КПК саме для застосування запобіжного заходу і якщо відповідь позитивна, то суд вирішує друге питання: «Який же саме вид запобіжного заходу слід обрати?», тобто питання про обрання запобіжного заходу.

Таким чином, докази вчинення обвинуваченим злочину є одним з елементів, який може бути оцінений при вирішенні питання про обрання виду запобіжного заходу, однак з огляду на стадії судового провадження він не є визначальним.

Посилання сторони захисту на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 991/3440/20 на те, що терміни застосування запобіжного заходу і обрання запобіжного заходу є синонімічними суд приймає до уваги, однак звертає увагу що оцінка цим термінам давалась в контексті застосування правил ч. 6 ст. 193 КПК України і права оскарження судового рішення, в той час як висновки суду викладені вище в цій ухвалі стосуються порядку розгляду питання щодо запобіжного заходу і, на переконання суду, спочатку вирішується питання про можливість застосування запобіжного заходу а потім про його обрання виду запобіжного заходу.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає доведеним ризик переховування від суду обвинуваченого, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за який передбачена найсуворіше покарання з передбачених кримінальним кодексом і, розуміючи наслідки розгляду кримінального провадження, обвинувачений очевидно може спробувати уникнути суду.

Також ступінь ризику підсилюється наявністю воєнного стану на території України, під час якого уникнути суду легше ніж в мирний час.

Доводи захисту про те, що сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для висновку про наявність ризику втечі суд приймає до уваги, однак обставини обвинувачення викладені в обвинувальному акті та воєнний стан в країні в своїй сукупності свідчать про наявність такого ризику і про високу ступінь його ймовірності.

При цьому доводи про зменшення злочинності ніяк не впливають на цей ризик, так як він оцінюється відносно обвинуваченого і в контексті цього кримінального провадження, а не рівня злочинності в цілому.

Не виключений ризик і вчинення іншого злочину обвинуваченим, так як останній обвинувачується у цьому кримінальному провадженні у вчиненні двох злочинів, а також обвинувачується у кримінальному проваджені, яке перебуває в Шевченківському районному суді м. Києва у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризику продовження протиправної діяльності. І хоча в даний час ОСОБА_5 не визнаний винуватим у вчинені жодного злочину, однак саме по собі обвинувачення вже свідчить про наявність цього ризику.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно обвинуваченого може бути застосовано запобіжний захід.

Вирішуючи питання доцільності продовження найсуворішого запобіжного заходу, суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, який одружений і має малолітню дитину, не працює, не судимий, однак обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, один з яких посягає на життя. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється особливо тяжким, ризик повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений з огляду на суть обвинувачення, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, суспільне небезпека в даному випадку превалює над правом особи на свободу, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначити розмір застави

Доводи захисту про неможливість обрання запобіжного заходу, оскільки відносно обвинуваченого вже обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не приймає до уваги, так як запобіжний захід обирається у межах одного кримінального провадження і закон не забороняє обирати запобіжний захід у іншому кримінальному провадженні, оскільки у різних провадженнях встановлюються різні ризики і, відповідно, ступінь цих ризиків. Гіпотетично Шевченківський районний суд м. Києва в будь-який момент може прийти до висновку про зменшення встановлених ризиків до такого ступеню, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути обраний, однак ця обставина не може свідчити, що ризики у цьому провадженні змінились.

Доводи захисту про відсутність ризиків так як обвинувачений вже тримається під вартою суд не приймає до уваги, так як наявність ризиків і їх ступінь оцінюються у кожному провадженні по різному і в разі, якщо суд у іншому провадженні дійде висновку, що ступінь ризиків знизилась наскільки, що тримання під вартою відносно обвинуваченого не доцільно продовжувати, то ступінь ризиків у цьому провадженні не знизився на стільки, щоб можна було обрати менш суворий запобіжний захід на сьогоднішній день.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178 199 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 30 серпня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинувачений в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 03.07.2024 о 17:10 годин

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3