КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/405/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч.2 КПКУ Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_8 , ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.05.2024 про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 30 червня 2024 року, 14 години 30 хвилин, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 гривень..

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст.263, ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України /ЄУН 389/2509/23, кримінальне провадження № 0000283 від 15.03.2023/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , клопотання прокурора задоволене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченої чинити спробу переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, серед яких умисні тяжкі, покарання за які передбачає виключно позбавлення волі на строки до семи, восьми, десяти років з конфіскацією майна, особу обвинуваченої, безробітної, без міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисної інший запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту цілодобово, із носінням електронного браслету.

Вказує, що ризики, заявлені прокурором, передбачені ст. 177 КПК України, свого підтвердження не знайшли, доказами не підтверджені.

Виступ прокурора із клопотанням та його обґрунтування перед судом зайняв часу менше хвилини, і містив традиційний для обвинувачення довід, що вина обвинуваченої підтверджується зібраними доказами та тяжкістю обвинувачення.

Крім того, не надано жодних доказів на те, що обвинувачена намагатиметься порушувати покладені на неї обов`язки та на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, обрати стосовно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як слідує з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України (незаконний збут наркотичного засобу), ч. 2 ст. 307 КК України (незаконні збути наркотичного засобу повторно, незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропної речовини повторно), ч. 1 ст. 263 КК України (незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу).

ОСОБА_8 , 03.02.2023, перебуваючи на території КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка», де у межах замісної терапії у зв`язку із наркотичною залежністю, отримувала наркотичний засіб (метадон у кількості 4 пігулки), незаконно збула ОСОБА_9 частину пігулки метадону.

Також, за аналогічних обставин, на території лікарні, ОСОБА_8 08.05.2023 та 12.05.2023 незаконно повторно збула ОСОБА_10 кожного разу по три пігулки метадону (під час проведення працівниками поліції оперативної закупки).

По місцю свого проживання незаконно зберігала з метою збуту раніше незаконно придбані особливо небезпечний наркотичний засіб (канабіс), психотропну речовину (амфетамін), отримані у межах замісної терапії пігулки метадону, які періодично незаконно збувала.

Наркотичні засоби та психотропну речовину виявлено і вилучено працівниками поліції в ході санкціонованого обшуку по місцю проживання ОСОБА_8 .

Також, у квітня 2023 року ОСОБА_8 віднайшла корпус бойової ручної осколкової гранати наступальної дії типу РГД-5, споряджений вибуховою речовиною 2,4,6-тинітротолуолу та засіб підриву (уніфікований бойовий підривач ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ, принесла до місця свого проживання, де незаконно її зберігала.

Вказаний боєприпас виявлено і вилучено працівниками поліції в ході санкціонованого обшуку по місцю проживання ОСОБА_8 .

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років; дії, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Тобто, ОСОБА_8 інкримінується вчинення умисних тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 178 КПК України врахуванню підлягають такі обставини: ОСОБА_8 не одружена, без утриманців, безробітна, міцних соціальних зв`язків не має.

Можливо стверджувати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

Зважаючи на тяжкість інкримінованих злочинів, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме їй разі визнання винуватою, обвинувачена ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, залишити територію області або вчинити спроби залишити територію країни.

Також є підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачена може впливати на свідків у кримінальному провадженні. При цьому, зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Слід брати до уваги, що безробіття, відсутність сталого джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, спонукало ОСОБА_8 отримувати дохід від збуту наркотичних засобів, а тому є об`єктивні підстави вважати, що існує ризик вчинення обвинуваченою нового (аналогічного) кримінального правопорушення у разі застосування стосовно неї більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також, при продовженні судом строку тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою, вирішено питання щодо визначення застави обвинуваченій.

Відповідно до положень ст. 182 КПК України, ч. 4, ч. 5 цієї норми закону, - розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього; Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з матеріалів клопотання, суд, вирішуючи питання щодо розміру застави, врахував належним чином обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої та встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і визначив обвинуваченій середній розмір застави, визначений п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, зважаючи на встановлені та аналізовані вище обставини, особу обвинуваченої та ризики, є належним і достатнім.

Відтак, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.05.2024 про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 30 червня 2024 року, 14 години 30 хвилин, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4