465/736/24
1-кс/465/738/24
У Х В А Л А

15.04.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від участі в розгляді справи №465/736/24,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000127 від 27.01.2024 року, яка полягає у ненаданні ОСОБА_3 копії постанови від 26.02.2024 року про закриття кримінального провадження (справа №465/736/24, провадження №1-кс/465/737/24).

В рамках розгляду вищевказаної скарги ОСОБА_3 заявлено відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від розгляду вказаної скарги. Відповідна заява про відвід від 12.04.2024 року мотивована тим, що заявник сумнівається в неупередженості та професійній юридичній компетентності слідчого судді. При цьому, ОСОБА_3 вважає, що суддя ОСОБА_4 всупереч вимогам ст.35 КПК України усі скарги на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №0000127 від 27.01.2024 року розподіляє на себе з метою приховування злочину. Звертає увагу на те, що 23.01.2024 року слідчий суддя ОСОБА_4 постановив ухвалу, вказавши на можливість її апеляційного оскарження, чим, на переконання заявника, затягнув час для внесення відомостей до ЄРДР, а в подальшому 13.02.2024 року постановив ухвалу, яку заявник вважає свавільною та немотивованою з підстав її неналежного обґрунтування. Також наголошує, що слідчий суддя ОСОБА_4 допустив тяганину в призначенні до розгляду попередньої скарги у справі. Окремо у своїй заяві ОСОБА_3 звертає увагу на хронологію та порядок розгляду суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 цивільних справ №2-723/11, №2-657/2011, №465/7867/15-ц, а також як слідчим суддею справи №465/1099/15-к, які стосувалися громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На переконання заявника, розгляд вказаних справ відбувався із втручанням в ЄСІТС, неправомірним розподілом суддею ОСОБА_4 вказаних справ на себе та прийняттям рішень, які свідчать про прихильність судді ОСОБА_4 до учасників справ ОСОБА_7 . З наведеного заявник робить висновок, що суддя ОСОБА_4 разом із слідчим та процесуальними керівниками у кримінальному провадженні №0000127 від 27.01.2024 року вступили у змову задля приховування злочину. Окремо заявник вказує на те, що у 2000-х роках на телеканалі ZIK проводилось журналістське розслідування щодо статків братів Ванівських, а також небайдужі громадяни публічно висловили своє невдоволення роботою судді ОСОБА_4 . З наведених підстав та, керуючись п.4 ч.1 ст.75 КПК України, заявник ОСОБА_3 просить відвести слідчого суддю Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від розгляду справи №465/736/24.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

В контексті неявки заявника ОСОБА_3 на виклик до суду суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. За змістом ч.2 ст.28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд. Суддею вжито усіх заходів для належного і своєчасного повідомлення ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи, незважаючи на це, заявник до суду не прибув, про поважність причин свого неприбуття не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи інших не заявляв. Згідно із ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суддя вважає, що поведінка ОСОБА_3 , яка виражається у неприбутті за викликом до суду, є його волевиявленням щодо небажання використовувати своє право на участь в судовому засіданні та затягуванням розгляду справи на строк, що не може вважатися розумним. Крім цього, суддя приймає до уваги, що згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Водночас в контексті ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_8 проти Іспанії" констатовано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. А тому, з урахуванням наведеного суддя вважає, що неприбуття в судове засідання заявника ОСОБА_3 не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що учасники провадження, діючи в межах диспозитивності кримінального процесу, є вільними у використанні своїх процесуальних прав, водночас суд при здійсненні правосуддя зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками провадження своїми правами і спрямовувати судовий процес у русло дотримання розумних процесуальних строків, а також з огляду на те, що вирішенню підлягає процесуальне питання відводу слідчого судді у розгляді справи, яка відноситься до категорії невідкладних та у якій скаржником не вперше заявляється відвід слідчому судді, неявка заявника для вирішення вказаного питання без належного документального підтвердження поважності причин такої неявки, з урахуванням положень ст.ст.28, 81 КПК України, не перешкоджає розгляду заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді за відсутності заявника.

Вивчивши матеріали заяви та судової справи, суддя встановив наступне.

У провадженні слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000127 від 27.01.2024 року, яка полягає у ненаданні ОСОБА_3 копії постанови від 26.02.2024 року про закриття кримінального провадження (справа №465/736/24, провадження №1-кс/465/737/24).

12.04.2024 року ОСОБА_3 подано заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 з посиланням на порушення порядку розподілу справи, ухвалення вказаним слідчим суддею за скаргами ОСОБА_3 ухвал, які останній вважає свавільними, вчинення тяганини при розгляді справи, а також надання суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 переваги громадянам ОСОБА_5 та Кушнір при розгляді цивільних справ, журналістську та громадську зацікавленість статками родини Ванівських та їх діяльністю.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід; за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. За змістом ч.2 ст.75 КПК України у складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім цього, положеннями ст.76 КПК України передбачено випадки, за яких не допускається повторна участь судді у кримінальному провадженні. Так, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Також суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Крім цього, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. У свою чергу, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Таким чином, процесуальний закон визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя, а також суддя підлягає відводу.

Однак, як встановлено під час розгляду заяви про відвід, така не містить обґрунтованих посилань на обставини, визначені у ст.ст.75, 76 КПК України.

При цьому, суддя враховує, що відповідно до ч.5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. Тобто, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен містити відповідні аргументи, докази, які підтверджують наявність підстав для відводу. Для встановлення наявності ознак необ`єктивності мають бути викладені такі доводи, які обґрунтовано підтвердять сумнів в неупередженості слідчого судді, вкажуть на наявність суб`єктивного або об`єктивного критерію.

Так, у справі Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» Європейським судом з прав людини зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі чи навпаки. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Стосовно об`єктивного критерію безсторонності у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07) Європейський суд з прав людини констатував, що об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, то необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною.

Попри це, заявлений ОСОБА_3 відвід не містить належних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_4 , що передбачені ст.ст.75, 76 КПК України, а зводиться до незгоди заявника із порядком розподілу справи, попередніми рішеннями слідчого судді ОСОБА_4 у справах за скаргами ОСОБА_3 в межах кримінального провадження №0000127 від 27.01.2024 року, строками призначення скарг ОСОБА_3 до розгляду, існування в заявника сумнівів у безсторонності вказаного судді при розгляді окремих цивільних справ, наявності в засобах масової інформації відомостей про значні статки родини судді, негативної громадської оцінки його діяльності.

З цього приводу суддя звертає увагу заявника на те, що розподіл справ і матеріалів, розгляд яких здійснюється в порядку КПК України, проводиться у суді відповідно до ст.35 КПК України, який виключає можливість участі судді у розподілі справ, заяв, клопотань, скарг, які надходять до суду. Констатуючи те, що слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 здійснив розподіл на себе справи, заявник не враховує, що відповідно до п.2.3.45 Положення про автоматизовану систему документообігу суду клопотання та скарги по одному кримінальному провадженню передаються раніше визначеному слідчому судді, якщо інший порядок не визначений зборами суддів. Таким чином, раніше визначеному відповідно до правил, передбачених ст.35 КПК України, слідчому судді передаються на розгляд усі скарги та клопотання в межах одного кримінального провадження (за номером ЄРДР).

Що стосується доводів заявника про наявність сумнівів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 внаслідок постановлення таким процесуальних рішень у справах за скаргами заявника у даному кримінальному провадженні, то такі зводяться лише до незгоди із ухваленими слідчим суддею рішеннями, які набрали законної сили, що не може слугувати підставою для відводу судді та є спробою заявника проревізувати такі рішення. Крім цього, стверджуючи у своїй заяві про вчинення суддею ОСОБА_4 незаконних, на думку заявника, дій у зовсім інших справах (цивільних і кримінальній), заявник ніяким чином не обґрунтовує, в який спосіб такі справи є пов`язаними між собою та який існує взаємозв`язок між обставинами їх розгляду та здійсненням слідчим суддею ОСОБА_4 провадження у справі №465/736/24, враховуючи, зокрема те, що предмет розгляду та суб`єктний склад учасників даних справ різний. Також суд звертає увагу на те, що посилання заявника на повідомлення засобів масової інформації про статки родини Ванівських не містить будь-якого логічного та змістового обґрунтування впливу цієї обставини на розгляд слідчим суддею ОСОБА_4 справи №465/736/24 за скаргою ОСОБА_3 і можливості бути перешкодою для неупередженості слідчого судді. Крім цього, посилання заявника на негативну громадську оцінку діяльності судді ОСОБА_4 не ґрунтуються на доказах реального існування такої обставини та її релевантності до справи, в якій ОСОБА_3 заявлено відвід.

Таким чином, заявлений ОСОБА_3 відвід не містить належних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_4 , що передбачені ст.75 КПК України, а зводиться до надання заявником суб`єктивних оцінок авторитету слідчого судді та процесуальних дій даного слідчого судді при розгляді інших справ, заяв та скарг.

Такі оцінки та припущення не можуть слугувати самостійною і достатньою підставою для відводу слідчого судді. Тому, за відсутності доказів упередженості слідчого судді заявлений такому слідчому судді відвід не підлягає задоволенню. При цьому, слід враховувати, що інститут відводів у кримінальному процесі не може використовуватися учасниками як інструмент тиску на суд чи суддів.

А тому, у даному випадку при розгляді заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 суд виходить з того, що жодних доказів упередженості слідчого судді заявником не надано. За відсутності наведеного заявлений відвід не підлягає задоволенню.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 2, 26, 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від участі в розгляді справи №465/736/24 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000127 від 27.01.2024 року, яка полягає у ненаданні ОСОБА_3 копії постанови від 26.02.2024 року про закриття кримінального провадження.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1