Справа № 214/9314/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0001345 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4 , захисник - ОСОБА_5 , обвинувачений - ОСОБА_3

Встановив:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 ..

В обґрунтування клопотання зазначає, що під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 так і на даний час, продовжують існувати наступні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризиком шляхом застосування більш м`яким запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора, щодо продовження строку тримання під вартою та вважають що дані ризики є необґрунтованими.

Захисник ОСОБА_6 просить застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та клопотання прокурора, доходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В судовому засадні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до полежень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, є раніше судимою особою.

Прокурор в своєму клопотанні, як на підставу для продовження строків тримання під вартою ОСОБА_3 посилається на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Однак, прокурор в судовому засіданні жодним чином не підтвердив, належними та допустимими доказами, що обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків.

Також, суд не приймає до уваги, доводи прокурора, що обвинувачений буде переховуватись від суду та зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки як вбачається зі змісту обвинувального акту, матеріальна шкода завдана потерпілому ОСОБА_7 неправомірними діями ОСОБА_3 , відшкодована останнім на стадії досудового розсування в повному обсязі. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання та має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 . Також, суд не приймає до уваги посилання прокурора на притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , які не відносяться до категорії ризиків, що унеможливлюють забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В свою чергу, сама лише тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Судом під час вирішення питання про доцільність продовження відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою враховано приписи ч. 1 ст.178 КПК України, а саме, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, наявність в нього на утриманні неповнолітнього сина, розмір завданої матеріальної шкоди та відшкодування її потерпілому в повному обсязі, а також відсутність ризиків передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на даний час зникли, суд доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строків триманні під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено о 11-00 год. 06.05.2024 року.

Суддя ОСОБА_1