ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000233 від 14.03.2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01.07.2024 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 3, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01.07.2024 року клопотання прокурора відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою задоволено, та продовжено відносно обвинувачених: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 15 год 30 хв. 29 серпня 2024 року, без визначення розміру застави; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 15 год 30 хв. 29 серпня 2024 року, без визначення розміру застави; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою до 15 год 30 хв. 29 серпня 2024 року, без визначення розміру застави; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою до

ЄУНСС: 725/2265/24 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_12

НП: 11-кп/822/283/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

15 год 30 хв. 29 серпня 2024 року, без визначення розміру застави; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк тримання під вартою до 15 год 30 хв. 29 серпня 2024 року, без визначення розміру застави; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 15 год 20 хв. 29 серпня 2024 року та продовжено покладені на неї обов`язки: прибувати до Першотравневого районного суду м. Чернівців за першою вимогою; не відлучатися із м. Сокиряни Дністровського р-ну Чернівецької області без дозволу суду або виклику в судове засідання; не залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 в період часу з 20 год 00 хв. по 06 год 00 хв. без дозволу суду; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні за виключенням процесуальних дій у кримінальному провадженні та з дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, з можливим покладенням на нього обов`язків на час судового розгляду, в тому числі не виключно із застосуванням альтернативного заходу у вигляді застави.

Стверджує, що висновки суду про те, що продовжують існувати ризики на які посилається орган досудового розслідування, не забезпечують виконання приписів п. 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, оскільки не містять жодного посилання на обставини, які свідчать про наявність конкретного ризику.

Зазначає, що прокурором не було наведено жодного аргументу та не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, прокурор в своєму клопотанні, окрім загальних і абстрактних фраз, якими обґрунтовує заявлені ризики, не наводить конкретних обставин, які б підтверджували ці ризики.

Вважає, що в клопотанні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до обвинуваченого.

Стверджує, що районним судом не взято до уваги, його позитивну характеристику, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, те що він в минулому викладач фізичного виховання із дванадцятирічним стажем в ЧНУ ім ОСОБА_13 , учасник бойових дій, ветеран війни.

Також звертає увагу суду на значне погіршення стану його здоров`я в умовах тримання під вартою.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_5 , про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді його апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що сторони кримінального провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю, то розгляд апеляційної скарги здійснюється без них.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, оскільки апеляційну скаргу було подано лише обвинуваченим ОСОБА_5 , а тому рішення суду в іншій частині, зокрема, що стосується обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не переглядається.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються, зокрема, під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Приписами ст. 331 KПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Із наданих матеріалів справи слідує, що в провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівців перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР № 0000233 від 14.03.2023 року за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_5 та продовжено строк його тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 15 год 30 хв 29 серпня 2024 р., без визначення розміру застави.

З такою ухвалою погоджується і колегія суддів, оскільки суддею під час розгляду клопотання прокурора були в повній мірі досліджені обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, перевірено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і вони виправдовують тримання під вартою останнього, зважаючи на те, що судовий розгляд ще триває.

Так, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , оскільки наявні підстави про те, що ризики не зменшилися.

Зокрема, обґрунтованим та доведеним, на думку судової колегії є посилання суду в рішенні та прокурором у клопотанні на те, що ризики, заявлені під час продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились і свідчать про те, що останній може переховуватися від суду (враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, санкція одного з яких, передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна); незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків з метою зміни їхніх показів чи відмови від надання показань (на даний час всі свідки та обвинувачені в судовому засіданні не допитані, а оскільки покази їх досліджуються судом безпосередньо існує ризик впливу зі сторони обвинуваченого), а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Твердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні прокурором у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, те що він в минулому викладач фізичного виховання із дванадцятирічним стажем в ЧНУ ім ОСОБА_13 , учасник бойових дій, ветеран війни, хоча і мають місце, однак не є визначальними і безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, на думку колегії суддів, ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки останнього.

Доводи апелянта про те, що він має низку захворювань, та потребує належної медичної допомоги, колегія суддів до уваги не бере, оскільки даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись у СІЗО, суду не надано.

При цьому, діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року № 1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У підпункті 1 пункту 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право:

-на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством;

-за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком;

-купувати протягом місяця за безготівковим розрахунком продукти харчування і предмети першої потреби, письмове приладдя, газети і книги через торговельну мережу на замовлення на суму та у кількості, що передбачені Законом України «Про попереднє ув`язнення», КВК та цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що:

-медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством;

-у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Також районний суд, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив підозрюваному, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_5 став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому, як про це просить апелянт.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, судовою колегією не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 183, 199, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01.07.2024 року, якою задоволено клопотання прокурора, та продовжено, зокрема, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строк тримання під вартою до 15 год 30 хв. 29 серпня 2024 року, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3