Номер провадження: 11-сс/813/167/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000062 від 20.10.2023 року,

установив

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 25.11.2023 року у ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «iPhone 10», IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 ;

- транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- ключ запалювання до транспортного засобу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволення клопотання слідчого.

Апелянт посилаються на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, шо:

- майно, на яке накладено арешт не є доказами в розумінні ст.98 КПК України;

- ОСОБА_7 є законним власником транспортного засобу;

- слідчий звернувся із клопотанням поза межами, визначеними КПК України.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У клопотанні слідчого зазначено, що проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000062 від 20.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

В рамках вказаного кримінального провадження 25.11.2023 року ОСОБА_10 було затримано в порядку статті 208 КПК України та 26.11.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керування такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, у період часу з 17.44 год. до 18.48 год. 25.11.2023 року, біля буд. № 1-А по вул. Літературна в м. Одесі, а саме: біля в`їзду на територію ЖК «Білий Парус», було проведено обшук в транспортному засобі марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться в користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «iPhone 10», IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 ;

- транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- ключ запалювання до транспортного засобу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить до висновку, що вони є частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_7 .

З наданої ОСОБА_7 у судовому засіданні копії договору оренди транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 орендував у ОСОБА_7 підозрюваний ОСОБА_10 .

Транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», д/н НОМЕР_1 відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження, оскільки на вказаному транспортному засобі підозрювана особа - ОСОБА_10 імовірно здійснював перевезення особи, яка мала незаконно перетнути державний кордон України, а тому вилучений транспортний засіб може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Тобто, транспортний засіб використовувався, як один із засобів для вчинення злочину в рамках вказаного кримінального провадження, а саме: для реалізації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Також, слідчий суддя врахував, що а/м «Chevrolet Aveo», д/н НОМЕР_1 було визнано слідчим речовим доказом у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що в подальшому в органу досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні слідчих дій із транспортним засобом, зокрема слідчого експерименту із залученням транспортного засобу для підтвердження факту його використання підозрюваною особою для вчинення злочину.

Приписами ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У зв`язку з чим, на даній стадії досудового розслідування колегія суддів вважає обґрунтованим накладення арешту на автомобіль, оскільки він має безпосереднє відношення до кримінального провадження, оскільки є речовим доказом.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті шляхом обмеження власника автомобілю права розпорядження та відчуження транспортним засобом без заборони користування, що буде відповідати меті арешту майна.

Щодо накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 10», IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , апеляційна скарга не подавалась, тому в цій частині апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді щодо необхідності арешту вказаного вилученого майна, яке відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Вилучені в ході обшуку речі, містять відомості, які можуть бути використанні у даному кримінальному провадженні, як доказ факту вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що слідчим порушені строки звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки представником ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 не спростовані твердження прокурора про те, що клопотання раніше поверталося прокурору для усунення недоліків, та повторно клопотання подане із дотриманням встановлених строків.

Натомість, прокурором апеляційному суду надані копії супровідних документів, які підтверджують, що після отримання слідчим ухвали слідчого судді про повернення клопотання 25.11.2023 року, наступного дня 26.11.2023 року через ДП «Укрпошта» слідчим було повторно направлено до суду клопотання після усунення недоліків.

Отже, як видно зі змісту клопотання слідчого, воно відповідає вимогам ст. 171 КПК України, але ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через неправильне встановлення фактичних обставин справи.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що ухвала частково суперечить матеріалам провадження, з підстав наведених вище, тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали по суті клопотання.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яка у даному випадку, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України полягає у тому, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 174, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000062 від 20.10.2023 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 25.11.2023 року у ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на мобільний телефон марки «iPhone 10», IMEI: НОМЕР_2 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 .

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 та ключ запалювання до транспортного засобу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4