ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1660/24 Справа № 185/3972/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , подану на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_6 строком до 02 червня 2024 року,

встановила:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001482 від 30 грудня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Матеріалами справи встановлено, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, а саме: вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, вчиненого 24 грудня 2022 року у період часу з 20:00 години до 20:20 години за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 щодо раніше знайомого їм ОСОБА_8 .

Під час судового засідання ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п.4 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_6 строком до 02 червня 2024 року.

Суд мотивував свої висновки тим, що раніше обраний щодо обвинуваченого Колісника запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а ризики передбачені пунктами 1,3 ч.1 ст.177 КПК України є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом на даному етапі не встановлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що він, інкриміноване йому кримінальне правопорушення не скоював.

Апелянт заперечує доведеність та обґрунтованість висновку експерта, зробленого на підставі виконаної експертизи, проведеної в межах даного кримінального провадження.

Окремо звертає увагу, що досудове розслідування даного кримінального провадження проведено не у повному обсязі, а працівники поліції, які проводили затримання змусили ОСОБА_6 дати покази проти себе шляхом залякування та катування.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції ним завчасно подано не було, захисник та прокурор, будучи належно повідомленими про дату та час судового розгляду, також не з`явилися, незважаючи на подані ними клопотання про участь у режимі відеоконференції, на зв`язок у встановлений судом час не вийшли. Відсутність учасників з огляду на закінчення строку дії оскаржуваної ухвали суду, а також у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується, у вчинені умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, у випадку, передбаченому п.6 ч.2 ст.115 КК України, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Крім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, вчинив умисний, злочин проти життя та здоров`я особи.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_6 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Тому обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати на них незаконний вплив у даному кримінальному провадженні, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Відомості про те, що його ОСОБА_6 має місце проживання, в нього наявні певні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п.4 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_6 строком до 02 червня 2024 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п.4 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_6 строком до 02 червня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4