Справа № 346/3168/23
Провадження № 1-кп/346/243/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/243/24, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 19.01.2023 року за № 0000018, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, підприємця, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4 легке тілесне ушкодження.

Вказаний кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.

18.01.2023 року близько 21:00 год. обвинувачений, перебуваючи на подвір`ї біля житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , вчинив словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_3 . Під час цього конфлікту обвинувачений умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, наніс один удар головою (лобною ділянкою) в обличчя та один удар кулаком правої руки в ділянку лівого вуха потерпілому, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді синця лівої вушної раковини, крововиливу під слизову оболонку ясен 4-го зуба справа на верхній щелепі, яке відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково. При цьому обвинувачений надав суду показання про те, що він 18.01.2023 року близько 21:00 год. перебував з дружиною в гаражі та почув, що вийшов зі свого помешкання потерпілий. Підійшовши до нього, подав руку для привітання (рукостискання) та вирішив зробити йому вже неодноразове зауваження, оскільки його собака, який перебуває під їхнім будинком, постійно гавкає, зазначивши, щоб він вирішив цю проблему, адже це всім заважає. При цьому потерпілий повідомив, що зробити нічого не може, та почав кричати, агресивно підходячи до нього, вперся йому в чоло, а обвинувачений його відштовхнув. Потерпілий замахнувся на нього ліхтарем, щоб вдарити по голові, а він відмахнувся та відбив ліхтарик, чим вдарив його по губі та побачив кров. Надалі він продовжував нападати на нього, а обвинувачений відмахувався та вдарив його у вухо. Після цього, потерпілий пішов додому митися, а він повернувся в гараж, а згодом - до своєї квартири та побачив біля будинку його дружину та сусідку. При цьому потерпілий знову намагався на нього напасти, а вони його тримали. Згодом викликали поліцію, написали заяву та конфлікт вичерпався. Зазначає, що вказаного вечора не було жодного освітлення, а сусідка могла включити світло після приїзду працівників поліції. Оборонявся від потерпілого, який хотів йому розбити голову, замахнувшись ліхтариком, який обвинувачений відбив рукою, та зараз розуміє, що своїми пальцями вдарив його. Не заперечує, що, що коли відмахувався, міг вдарити потерпілого по губі, бачив, як він зловився за останню та почав поправляти щелепу, а також кров. Не бажає, щоб в майбутньому аналогічне повторювалося, тому при необхідності звертатиметься до поліції з відповідною заявою, а не намагатися вирішити проблему самостійно. Розкаюється, що так вийшло, однак, вибачення просити не буде, адже вважає потерпілою підлою та брехливою людиною. Обвинувачений вказує, що умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не мав, оскільки захищався. Цивільний позов потерпілого не визнає.

Однак, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим вини, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального проступку повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що між ним та обвинуваченим, який проживає по сусідству, в квартирі, що розташована над його квартирою, в одному 8-ми квартирному будинку, 18.01.2023 року біля 21:00 год. на подвір`ї останнього виник конфлікт, під час якого обвинувачений головою несподівано наніс йому один удар в ліву щоку, а коли потерпілий нагнувся, оскільки йому відламався зубний протез та намагався його виштовхати з ротової порожнини, наніс ще один удар рукою в ліве вухо. Після цього потерпілий пішов додому помитися, а обвинувачений залишився на подвір`ї з його дружиною, яка почувши їхні крики, вийшла до них, а коли повернувся, намагався вдарити його ліхтариком, однак, не бив. До удару між ними відбулася коротка перепалка, зокрема, до нього підійшов обвинувачений та подав руку для рукостискання, а потерпілий подав йому свою, при цьому обвинувачений висловлювався нецензурно (матюкався), вказуючи, щоб він забрав своїх собак, які гавкають. Внаслідок вказаної події потерпілий змушений був замінити зубний протез, який через удар зламався, про що свідчить відповідна квитанція. Просить призначити обвинуваченому суворе покарання, оскільки він у нього навіть не попросив вибачення та продовжує йому погрожувати. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, а саме просить стягнути з обвинуваченого на його користь майнову шкоду (витрати щодо заміни пошкодженого зубного протезу внаслідок удару на новий та послуг стоматолога з його заміни) в сумі 4 000 грн. та 30 000 грн. відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав потерпілий у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.01.2023 року потерпілого ОСОБА_4 , згідно з яким останній зазначив, що вказаного дня обвинувачений без вагомих причин розпочав з ним конфлікт, зокрема, що йому заважає його собака, а після цього наніс удар головою в обличчя, вибив зуби та спричинив фізичну біль (а.п. 71);

- даними долучених потерпілим фото світлин на підтвердження події 18.01.2023 року щодо наявних у нього тілесних ушкоджень та зубної щелепи (пошкодженої а.п.72-73));

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.01.2023 року та фототаблицями до нього, за участю потерпілого ОСОБА_4 в присутності двох понятих, згідно з якими потерпілий, перебуваючи безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення (фото № 1), відтворив (розмістив статиста) відповідно до свого місця розташування в ході конфлікту, який мав місце 18.01.2023 року близько 21:00 год. на вказаному місці події між ним та обвинуваченим, а також скерував (на фото № 2, 3, 4) голову в ділянку голови та кулак правої руки в обличчя статиста, відтворюючи нанесення двох ударів обвинуваченим та механізм спричинення останнім тілесних ушкоджень (а.п. 74-77);

- даними протоколу огляду місця події від 09.06.2023 року та фото таблицями до нього, згідно з якими об`єктом огляду являється ділянка місцевості біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на подвір`ї з трав`яним покривом біля якого знаходяться з однієї сторони два гаражні приміщення; перед будинком, який складається з двох поверхів ( в якому 8 квартир), квітник та бетонні сходи (а.п. 87-90);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.06.2023 року та фото таблицями до нього, за участю свідка ОСОБА_8 в присутності двох понятих, згідно з якими свідок, перебуваючи безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення, на подвір`ї житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , вказала на місце, де відбувався конфлікт між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , розмістивши статиста відповідно до свого місця розташування (на фото № 2,3) та займаючи позицію розташування обвинуваченого, скерувала голову в ділянку голови для відтворення нанесення ударів у зазначені ділянки тіла, в результаті яких обвинувачений спричинив тілесне ушкодження потерпілому. Свідок також розмістила статистів ( на фото № 4, 5) відповідно до місця розташування потерпілого та обвинуваченого, скерувала голову в ділянку голови, для відтворення нанесення ударів у зазначені ділянки тіла, в результаті яких обвинувачений спричинив тілесне ушкодження потерпілому та, займаючи позицію свого розташування в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , показала як бачила нанесення ударів (а.п. 78-82);

-даними висновку експерта № 9 від 19.01.-25.01.2023 року, відповідно до якого на підставі даних судово-медичної експертизи (обстеження) та довідки стоматолога від 23.01.2023 року, у потерпілого ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження: синець лівої вушної раковини; крововилив під слизову оболонку ясен 4-го зуба справа на верхній щелепі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та спричинені дією тупих твердих предметів (від ударної дії чи тиснення). Враховуючи характер, кількість та розташування тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_4 , експерт вважає не характерним їх спричинення в результаті одномоментного падіння останнього на площині з ударом до виступаючих частин твердої поверхні. В консультативній довідці лікаря стоматолога зазначено про наявність у ОСОБА_4 « перелому верхнього щелепного протезу, а також відлом кламера». Згідно «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» з медичної точки зору тілесні ушкодження це порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникає внаслідок дії зовнішніх ушкоджуючих факторів фізичних, хімічних, біологічних тощо. Отже, описані стоматологом переломи не являються тілесними ушкодженнями, а по своїй суті є матеріальними пошкодженнями штучно створених деталей та механізмів і не можуть бути оцінені в судово-медичних підсумках (а.п. 84-86).

Свідок ОСОБА_9 , яка є дружиною потерпілого, в судовому засіданні пояснила, що 18.01.2023 року близько 21:00 год. її чоловік вийшов на подвір`я будинку, в якому їхня квартира знаходиться на першому поверсі, щоб покликати котів. Згодом вона почула на вулиці крик чоловіка («ти що») та вибігла з квартири. В загальному (спільному) коридорі побачила його в крові та закривавлений зубний протез, на що він повідомив, що його побили та пішов митися. Вийшовши з квартири, де було освітлення на будинку у сусідки, побачила обвинуваченого, в якого спитала, що він зробив, а у відповідь почула, «що він перший поліз». Бачила у потерпілого червоне вухо, яке згодом посиніло, а наступного дня в нього була температура (біля 38 градусів), нудота та головна біль. Вона також робила фото щелепи та ушкодженого вуха. Конфлікт на цьому вичерпався, оскільки приїхали працівники полії, яких викликала свідок.

Свідок ОСОБА_8 , сусідка обвинуваченого та потерпілого, в судовому засіданні пояснила, що 18.01.2023 року (святкування церковного свята ІІ Святвечора) біля 21:00 год. почула під своїм вікном гармидер (метушню), а підійшовши до нього, перебуваючи в своїй квартирі, побачила через вікно, що вони билися на подвір`ї будинку, хоча подумала, що граються. Було видно, що вони шарпаються. Вона засвітила світло на будинку, а також було освітлення від гаражу обвинуваченого, та чітко бачила, як обвинувачений вдарив один раз потерпілого, який зловився за обличчя. Свідок на вулицю не виходила. Крові не бачила, але чула як жінка потерпілого сказала йому йти помитися, та викликала поліцію. Хто спричинив конфлікт свідку не відомо, образ вона не чула.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною обвинуваченого, суду надала показання про те, що 19.01.2023 року близько 20:30 год. в темну пору доби, без будь-якого вуличного освітлення, почула діалог, а через 3 хвилини сварку з підвищеним тоном голосу між потерпілим та її чоловіком, який вийшов з гаражу, в якому перебував разом із нею, направляючись в квартиру по ключі. Почувши крик потерпілого, вона вийшла з гаражу, перебуваючи від них на відстані 6-8 метрів, та зрозуміла, що конфлікт був взаємний. Зокрема, чоловік розмовляв з потерпілим, який підходив до нього впритул та намагався його вдарити, порушуючи особистий простір, а на його пропозицію відійти не реагував, тому він відштовхнув його на безпечну відстань та намагався захищатися. Вказує, що не бачила, щоб її чоловік наносив потерпілому цілеспрямовані удари, він відмахувався (до 3 разів) та внаслідок цієї події у нього була подряпина на руці та синець на плечовій частині руки. Суперечка між ними тривала від 5 до 10 хв. Згодом потерпілий забіг в під`їзд будинку, на крик якого вийшла його дружина та сусідка. Обвинувачений намагався піднятися до своєї квартири, однак, біля дверей його зустрів потерпілий та погрожував фізичною розправою, якого заспокоювала дружина його та сусідка, а він (обвинувачений) повернувся до гаражу та вони викликали поліцію, якій повідомили обставини, в тому числі наявність подряпин у чоловіка, а щодо звернення ним з відповідною заявою нічого їй не відомо. Вважає, що однозначно провокатором конфлікту був потерпілий, який тримав у руках великий вуличний ліхтар, від освітлення якого свідок бачила між ними вказаний конфлікт, про причини якого їй розповів чоловік після його повернення до гаражу, тобто він хотів, щоб потерпілий вплинув на його собаку, який гавкав вночі та не давав спати. Для припинення цього конфлікту свідок заходів не вживала задля безпеки, оскільки перебувала в стані вагітності, а дружину потерпілого не покликала, оскільки перебіг подій швидко відбувався.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_10 , яка дружиною обвинуваченого, оскільки її показання не узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Суд, оцінивши докази у відповідності до ст.94 КПК України, та провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст.337 КПК України, приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні в судовому засіданні доведена повністю.

Отже, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4 легке тілесне ушкодження.

Прокурор просить визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, який вину не визнавав та не просив вибачення у потерпілого, внаслідок вказаної події. Інший більш м`який вид покарання, в тому числі у виді штрафу в розмірі 850 грн., не сприятиме досягненню мети призначення покарання. Необхідна оборона, про яку вказує обвинувачений, не відповідала тяжкості посягання, а також обстановці та посяганню, яке могло би бути.

Представник потерпілого зазначив, що за відсутності щирого каяття та активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення відсутні підстави для призначення обвинуваченому найбільш м`якого виду покарання. Поняття «самозахисту» в КК України відсутнє, а передбачена необхідна оборона, при цьому відносно потерпілого відсутні будь-які документи, які б підтверджували неправомірність його дій, тому обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони. Просить призначити останньому покарання у виді виправних робіт, враховуючи, що він працює, з відрахуванням в дохід держави 20 % його заробітку. Заявлений потерпілим цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого зазначає, що тілесних ушкоджень обвинуваченим завдано під час конфлікту між двома сторонами, який спровокував потерпілий. Обвинувачений вину щодо спричинення тілесних ушкоджень в ліву вушну раковину визнає та розкаюється. Він здійснював самозахист, в процесі якого наніс тілесне ушкодження. Враховуючи, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, шкодує про вчинене, вважає справедливим покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. В задоволенні цивільного позову потерпілого просить відмовити, оскільки ним не надано доказів ні матеріальної, ні моральної шкоди.

Суд, щодо позиції захисника в частині наявності пом`якшуючої обставини, вважає за необхідне звернути увагу на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19 від 15.11.2021 року.

Однак, обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, зокрема, вину визнав частково, вказував на наявність самозахисту, посилаючись, у тому числі, на відсутність його умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на часткове визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття. Підстав стверджувати, що обвинувачений діяв в стані необхідної оброни судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Суд вважає, що обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Суд враховує особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, (а.п. 23), на обліках в психоневрологічному та в наркологічному кабінетах не перебуває (а.п. 25-26); задовільно характеризується за місцем проживання (а.п. 27); одружений (а.п. 24), має на утриманні малолітню дитину (а.п. 101).

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст.125 КК України, а саме у виді громадських робіт, оскільки необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, на думку суду, буде саме такий вид покарання. Підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді виправних робіт, враховуючи відсутність відповідних підтверджуючих документів щодо його місця роботи, судом не встановлено.

Виходячи із змісту ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов потерпілого в частині відшкодування майнової шкоди, а саме витрат на протезні стоматологічні послуги в розмірі 4 000 грн., підлягає повному задоволенню, оскільки вони підтверджені належним і допустимим доказом, а саме відповідною квитанцією (а.п. 16).

Відповідно до вимог ч. 1, п.1-3 ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди суд вирішує з урахуванням глибини і тривалості його душевних страждань. Суд бере до уваги перенесені потерпілим фізичні страждання, нервові потрясіння, душевні переживання, а також необхідність прикладення зусиль для відновлення звичайних життєвих зв`язків, порушених протиправною поведінкою обвинуваченого. Тому з урахуванням засад розумності та справедливості розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає як 4 000 грн., а заявлений потерпілим розмір такого відшкодування (30 000 грн.) є явно завищеним та не відповідає тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень та перенесених страждань.

Необхідності застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили немає.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 127-129, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , 4 000(чотири тисячі) гривень відшкодування майнової шкоди та 4 000 (чотири тисячі) гривень відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 відмовити в зв`язку з їхньою безпідставністю.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1