Справа № 303/3264/22
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11.06.2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/266/24, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2023 року, задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ст. 113 та ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лєрмонтов Ставропольського краю Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 квітня 2023 року включно.

Клопотання мотивоване тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо. Разом з цим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправданим та необхідним, а тому прокурор просить продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ст. 113 та ч. 1 ст. 263 КК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені судовим рішенням, не зменшились, не відпали і продовжують існувати. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років, що може спонукати його уникати від покарання шляхом переховування від суду. Свідки кримінального провадження не є допитаними в ході судового розгляду, а отже перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни їхніх показань; два кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , відносяться до злочинів проти основ національної безпеки України, а відтак на переконання суду, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на даний час існує ризик того, що обвинувачений, у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, зможе вчиняти інші кримінальні правопорушення аналогічного змісту, або продовжувати їх, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім цього, перебування обвинуваченого на волі може негативно вплинути на стан інших охоронюваних законом інтересів, оскільки він обвинувачується у співпраці з працівниками Головного розвідувального управління Генштабу Збройних Сил Російської Федерації. Тому, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Стверджує, що судом ухвалене помилкове рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього. Вважає, що підозра у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є необґрунтованою. Стверджує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні, не існують. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи сторони захисту про те, що заявлені прокурором ризики є надуманими і такі взагалі відсутні. Суд не врахував те, що всі свідки у кримінальному провадженні не є свідками обставин та мотивів начебто вчинених обвинуваченим злочинів, а є свідками характеристик особистості ОСОБА_5 . Тому, враховуючи те, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Матеріали контрольного провадження розглядаються у відсутності прокурора, обвинуваченого та захисника, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор, обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак подали заяви про проведення судового засідання без їхньої участі.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та неодноразового провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років, обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій, зокрема допиту свідків та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших злочинів.

Колегія суддів також вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, оскільки зазначені в клопотанні прокурора ризики не підтверджені жодними доказами, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки при вирішенні питання щодо запобіжного заходу як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, у тому числі і щодо застосування тої чи іншої норми матеріального закону. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що питання обґрунтованості підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення вирішується під час досудового розслідування, у тому числі і під час застосування запобіжного заходу. Тому, доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд відхиляє як безпідставні і такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, однак, обставини, за яких вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини та дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не взяв до уваги те, що на утриманні в обвинуваченого п`ятеро дітей, які потребують догляду та піклування, оскільки такі не спростовуються обґрунтованість викладених у судовому рішенні висновків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом обґрунтовано задоволено клопотання прокурора, й обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави. При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим висновки суду щодо розміру застави не оспорюються.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Приймаючи судове рішення колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції клопотання прокурора розглянуто за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 .

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується, що строк дії оскаржуваної ухвали сплив.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2023 року, якою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ст. 113 та ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 03 квітня 2023 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді