УХВАЛА

6 травня 2024 року

м. Київ

справа № 214/2096/22

провадження № 51-2318 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2024 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених скаржником вимог, сформульованих з урахуванням ст. 436 КПК.

При цьому слід мати на увазі, що суд касаційної інстанції (далі - Суд) є судом права, а не факту. За правилами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судового рішення, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваного вироку, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При викладенні позиції також необхідно зважити на те, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу Суд не досліджує доказів, не вирішує питання про їх достовірність, не перевіряє повноти розгляду, відповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при прийнятті рішення виходить з обставин, установлених судом попередньої інстанції.

Зазначене не було враховано при зверненні до Суду.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, у ній засуджений заперечує законність вироку суду апеляційної інстанції. Однак, стверджуючи про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення, скаржник не зазначає у чому саме у розумінні статей 84-87, 94, 370, 404, 405, 407, 412 КПК у їх взаємозв`язку, зважаючи також на встановлені в справ факти й досліджені докази, полягають допущенні, на його думку, істотні порушення норм матеріального та процесуального права. Отже, автором скарги не викладено й обґрунтування своєї позиції

Крім того, заявлена засудженим вимога про скасування оскарженого вироку і залишення без зміни вироку суду першої інстанції не узгоджується зі статтями 436, 437 КПК, якими регламентовано повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги та випадки за наявності котрих судове рішення підлягає скасуванню, а не зміні.

Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає відкриттю касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

У разі необхідності отримання правничої допомоги для складання касаційної скарги засуджений може звернутися до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу».

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5