Справа №577/4718/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/163/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транспортним засобом
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 28.05.2019 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. Звільнений 23.12.2019 року з Харківської ВК № 43 по відбуттю строку покарання.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій він просив застосувати до нього ст..69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним за ст. 289 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

ОСОБА_8 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено раніше застосований тримання під вартою; строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, а саме: з 29 вересня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3775 грн. 64 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений вказував, що він повністю визнав свою вину, потерпілий претензій до нього не має, збитків потерпілому не завдано.

Зазначав, що на автомобілі потерпілого він проїхав три кілометри, після дзвінка до поліції автомобіль знайшли через пів години, майно, яке було в автомобілі він не забирав.

Вказував, що він хворий на псоріаз, має хвору мати, після останнього звільнення два роки не притягувався до відповідальності, неофіційно працював, ставав на шлях виправлення.

Вважав, що є всі підстави застосувати до нього ст..69 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 серпня 2021 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 , який має не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, проходив повз автомобільну стоянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та помітив автомобіль Форд Ескорт червоного кольору 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 . Через вікно автомобіля ОСОБА_8 побачив, що власник залишив автомобіль не зачиненим та ключі знаходяться у замку запалювання. Діючи умисно, повторно, користуючись відсутністю нагляду зі сторони власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику, ОСОБА_8 підійшов до автомобіля Форд Ескорт червоного кольору 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , відкривши водійські дверцята, сів у середину та завів двигун за допомогою ключів, які знаходилися у замку запалювання. Після цього з місця події ОСОБА_8 поїхав на викраденому автомобілі. Таким чином, своїм умисними протиправними діями ОСОБА_8 завдав матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_9 згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-21/9453-АВ на загальну суму 27 610 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які вимоги зміненої апеляційної скарги підтримали, просили застосувати до обвинуваченого ст..69 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, обвинуваченим ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Щодо призначеного йому покарання, з яким обвинувачений не погоджувався, вважав суворим і просив застосувати до нього ст.69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, належним чином враховував обставини які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання судом належним чином враховано досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським районним відділом з питань пробації, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, в тому числі окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів буде призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Водночас, обвинувачений вважав, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Повертаючись до положень ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, він систематично притягується до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини злочини проти власності, колегія суддів розцінює як вперте не бажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, та забезпечувати себе засобами для існування в законний на те спосіб, не вчиняючи крадіжок чужого майна.

В апеляційній скарзі обвинувачений звертав увагу знову ж таки на повне визнання вини, стан свого здоров`я, наявність хворої матері, відсутність претензій з боку потерпілого, що колегія суддів не може визнати тими безумовними підставами для призначення йому менш суворого покарання, оскільки це не сприятиме його виправленню та запобіганню вчиняти нові злочини.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4