У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції )

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції )

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-підозрюваного за ч. 3 ст. 152 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 червня 2024 року включно.

Ухвалено на час дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 під час його утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», перевести до одиночної камери на підставі положень п. 10 Розділу ІІІ Наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням норм кримінального процесуального та кримінально-виконавчого законодавства України в частині поміщення підозрюваного на час дії запобіжного заходу до одиночної камери. Оскільки, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст.ст. 183, 196 КПК України.

Зазначає, що вирішення питання про утримання підозрюваного в камері одиночного утримання є забезпеченням безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві. Таке рішення є винятковим заходом забезпечення безпеки особи, взятої під варту, та може бути прийнято лише на підставі обов`язкового документального підтвердження даних про наявність загрози життю та здоров`ю такої особи.

Зазначає, що на даний час відсутні будь-які документально підтверджені відомості про можливу потенційну загрозу життю та здоров`ю підозрюваного. Крім того, на момент застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний утримувався в умовах ІТТ.

Звертає увагу, що стверджувати про можливу перспективу загрози з боку інших осіб до підозрюваного, які утримуються в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», на момент постановлення ухвали є передчасним та виходить за межі судового розгляду клопотання та повноважень слідчого судді.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчим відділом Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2024 за №0000474, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

26.04.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши в обґрунтування клопотання, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, є обґрунтованою та підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: рапортом та витягом із ЄРДР, заявою та протоколом допиту потерпілої, протоколом допиту підозрюваного, протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколами огляду телефонів та протоколом огляду місця події.

Враховуючи обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, який офіційно ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які свідчать про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризиків, передбачених п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про їх недоведеність, з огляду на таке. Так, ризик впливу на потерпілу та свідків є не встановленим, оскільки зазначені особи про вплив на них з боку підозрюваного в протоколах допиту не повідомляли. Не є доведеним ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюваний раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, та не виключено те, що він має вади психічного розвитку. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не підтверджено, оскільки ОСОБА_6 надавав показання слідчому та фактично визнає підозру.

Слідчий суддя вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання захисника про поміщення підозрюваного до одиночної камери на час утримання під вартою, слідчий суддя зазначив наступне. Відповідно до положень п. 10 Розділу ІІІ Наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», у виняткових випадках з метою забезпечення захисту ув`язнених від можливих посягань на їх життя за відповідним рішенням особи або органу, що здійснює кримінальне провадження, за постановою про переведення ув`язненого(ї) до одиночної камери, підписаною начальником СІЗО та санкціонованою прокурором, ув`язнених можна тримати в одиночній камері.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Захисник та підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пунктом «с» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зокрема, у п. 126 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18), Суд зазначив, що особа може бути затримана відповідно до п. 1 (с) ст. 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення. Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог закону, а висновки слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному є правильними та такими, що узгоджуються з позицією, висловленою ЄСПЛ у вищезазначених рішеннях.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення.

На думку колегії суддів, ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, частково мають місце.

У клопотанні слідчий зазначив, як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки в разі доведеності його вини судом можливе призначення покарання за ч. 3 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику. Враховуючи обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, який офіційно ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які свідчать про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з обґрунтуванням, наведеним слідчим суддею, щодо недоведеності ризиків, передбачених п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки слідчий суддя навів з цього приводу достатньо мотивів.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, дані про особу ОСОБА_11 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину щодо неповнолітньої, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що до підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Слідчий суддя, належним чином вмотивувавши рішення, з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор не оспорює.

Прийняте рішення є законним, обгрунтованим та вмотивованим, а тому відсутні підстави для його скасування, про що просить апелянт, оскільки не погоджується з рішенням в частині умов утримання підозрюваного під вартою.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з прийнятим рішенням слідчого судді про переведення до одиночної камери підозрюваного ОСОБА_6 під час його утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», з огляду на таке.

Розділом ІІІ правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України визначено особливості розміщення в СІЗО ув`язнених осіб, зокрема ч.ч. 1, 10 ст. 8 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що у виняткових випадках особа може утримуватись в одиночній камері, а саме з метою забезпечення таємниці досудового розслідування, захисту ув`язнених від можливих посягань на їх життя, запобігання вчиненню ними нового кримінального правопорушення, забезпечення національної чи громадської безпеки або за наявності на те медичних підстав за відповідним рішенням слідчого, який здійснює досудове розслідування, чи начальника установи попереднього ув`язнення, погодженим з прокурором, інших випадків утримання особи в одиночній камері зазначена норма не містить.

Виходячи із зазначеного, слід зробити висновок, що особа може утримуватись в одиночній камері лише за відповідним рішенням органу досудового розслідування або суду.

Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню (ЄКЗК) зазначив, що одиночне ув`язнення ще більш обмежує і без того дуже обмежені права осіб, позбавлених волі. Ці додаткові обмеження не притаманні позбавленню волі як такому, і отже повинні бути окремо обґрунтовані. Для перевірки того, чи є застосування будь-якого специфічного заходу виправданим, доцільно використовувати традиційні критерії, закріплені в положеннях Європейської конвенції з прав людини і розвинуті у практиці Європейського суду з прав людини.

Одиночне ув`язнення може мати надзвичайно руйнівні наслідки для психологічного, соматичного та соціального здоров`я осіб, які утримується під вартою.

При цьому, органи влади повинні стежити за застосуванням будь-якого виду одиночного ув`язнення для того, щоб переконатися, що цей захід не застосовується непропорційно, без об`єктивного і розумного виправдання і не є спрямованим проти конкретного ув`язненого або групи ув`язнених.

Враховуючи обставини даного кримінального провадження ( ОСОБА_6 підозрюється у зґвалтуванні неповнолітньої особи), дані про особу підозрюваного (раніше не судимий), його молодий вік та стан здоров`я (підозрюваний повідомив, що перебуває на обліку у лікаря психіатра), пояснення підозрюваного, який просив утримувати в одиночній камері через побоювання за своє життя), колегія суддів вважає, що утримання ОСОБА_6 в одиночній камері під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є таким, що направлений на забезпечення безпеки та захисту від можливих посягань на його життя та діє на користь утримуваної особи.

Застосування цього заходу фактично є способом виконання рішення слідчого судді про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою, про застосування якого і просив прокурор в судовому засіданні. Тому відсутні підстави для скасування рішення слідчого судді, про що просить апелянт.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3