Справа №577/6374/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярмак
Номер провадження 11-кп/816/1038/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2024 року, якою ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 27 березня 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2024 року, ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до 22 травня 2024 року, до 24 год. 00 хв.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2024 та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що жодних істотних умов для подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 прокурор не навів, обмежившись лише твердженням про ведення обвинуваченим антигромадського способу життя. Всупереч вказаному, ОСОБА_6 має постійне місце проживання у с. Кошари, де мешкає разом із матір`ю, мав дружину до взяття його під вартою, тобто мав соціальні зв`язки.

Велике значення має той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 страждає психічним захворюванням, хоча і визнаний осудним.

Розгляд апеляційної скарги захисника було проведено без участі захисника ОСОБА_7 , виходячи з таких обставин.

Так, апеляційний розгляд було призначено для проведення в режимі відео конференції, як про це і клопотав захисник, однак він був відсутній в залі суду на момент підключення відео конференції із Конотопським міськрайонним судом.

Обвинувачений ОСОБА_6 є повідомленим про розгляд апеляційної скарги його захисника на ухвалу суду, клопотань при участь в судовому засіданні не подавав.

Враховуючи викладене, а також положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України, відповідно якої, неприбуття учасників провадження за умови їх належного повідомлення не перешкоджає судовому розгляду, відтак, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від семи до десяти років, що свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та підвищує ризик того, що він ухилиться від суду.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які існували на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме переховування останнього від суду, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, скоєний проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, тобто останній становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 є виправданим.

Вище вказане, підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду, у разі звільненні його з-під варти. Також необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків, та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк дії запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, де останній мешкав разом із матір`ю, наявність дружини, жодним чином не знижують ступінь вказаного ризику, оскільки ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак, вони не утворюють для ОСОБА_6 жодних моральних запобіжників при визначенні моделі поведінки.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Посилання апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може перебувати під вартою, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки стороною захисту таких відомостей до суду не надано.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість поданого прокурором клопотання, яке ґрунтується лише на твердженнях про ведення обвинуваченим антигромадського способу життя, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність прокурором існування ризиків, передбачених п.п 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, які були обґрунтовані саме ведення останнім антигромадського способу життя.

Таким чином, необхідність продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній вів антигромадський спосіб життя, не був врахований судом першої інстанції.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3