ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/636/24 Справа № 932/2113/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000869 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2024 року, про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, працюючого вантажником на ПРАТ Новомосковський завод Мінводи, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2024 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання по 08 травня 2024 року, з покладенням на останнього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Слідчий суддя зазначив, про необхідність застосування запобіжного заходу до підозрюваного, який раніше не судимий, визнає підозру повністю, має міцні соціальні зв`язки та працює, а також враховуючи, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України не виключає застосування ст.75 КК України, зважаючи на невисокий ступінь реалізації ризику переховування, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, а також таких запобіжних заходів як домашній арешт чи застава. Відтак єдиним можливим запобіжним заходом у даній ситуації є особисте зобов`язання.

Слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею не було належним чином оцінено вагомість доказів, які були надані в підтвердження наявності ризиків.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а тому усвідомлюючи можливість застосування до підозрюваного покарання, в разі доведеності його вини, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, зазначив, що наразі триває досудове розслідування, а тому існує ризик, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Прокурор вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти наявним ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора та думки підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів слідує, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наявність відповідних доказів, а саме: протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду місця події; протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 , протокол затримання ОСОБА_8 , повідомлення про підозру, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 , інші матеріали кримінального провадження.

Перевіряючи доведеність заявлених в клопотанні прокурора ризиків, слідчий суддя об`єктивно визнав доведеним та належним чином мотивував існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого переховування від органу досудового розслідування, однак зазначив, що вказаний ризик не має високого ступеню реалізації.

При цьому, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не обгрунтовано та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжний заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя врахував позицію підозрюваного ОСОБА_8 , який визнає підозру повністю, вказує, що розкаюється, дає покази, а також його особу, який раніше не судимий, має соціальні зв`язки, працює, мешкає з матір`ю та братом інвалідом, останній не має можливостей для ефективного переховування, немає грошових коштів для внесення застави, а також те, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України не виключає застосування ст. 75 КК України, зважаючи на невисокий ступінь реалізації ризику переховування, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, а також таких запобіжних заходів як домашній арешт чи застава.

Колегія суддів вважає, що такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, під час апеляційного перегляду прокурор пояснив, що з боку підозрюваного ОСОБА_8 порушень покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України не зафіксовано.

Доводи прокурора про те, що слідчим суддею не взято до уваги існування ризиків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є недостатньо обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Крім того, при вирішенні питання обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчим суддею досліджувались всі ризики, вказані слідчим у клопотанні, та останній дійшов вмотивованого висновку про існування тільки ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегією суддів враховано, що на час розгляду апеляційної скарги прокурора, обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового розгляду та призначено підготовче судове засідання (№203/1573/24).

З врахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, положень кримінального процесуального закону, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляції.

Таким чином, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_8 є дієвим механізмом контролю її поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою, а апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2024 року, про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 08 травня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4