Справа№ 610/2004/24
Провадження № 1-кп/610/145/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в м. Балаклія кримінальне провадження №0000057 від 03.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дружба Ямпільського району Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні осіб похилого віку не має, не є особою з інвалідністю, має на утриманні неповнолітнього сина, 2010 року народження, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час представники влади рф, діючи всупереч вимогам пунктам 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме: віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі зс рф) на територію України.

24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022; від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022.

У громадянина України ОСОБА_4 , який з 02 березня 2022 року перебував в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області, тобто, на території, яка знаходилась під тимчасовою окупацією держави - агресора, виник кримінальний протиправний умисел на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

З цією метою 28.07.2022 ОСОБА_4 , перебуваючи на території тимчасово окупованого міста Балаклія Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, добровільно надав згоду представникам окупаційної адміністрації на зайняття посади так званого «главного инженера отдела образования Балаклейского ТУ» в т.зв. «Отделе образования Балаклейского территориального управления Изюмского района Харьковской области», на яку був призначений наказом №17-к від 28.07.2022 так званого начальника відділу освіти Балаклійського територіального управління окупаційної адміністрації держави - агресора ОСОБА_5 .

В подальшому 01 серпня 2022 року ОСОБА_4 добровільно уклав трудовий договір №17 з представником роботодавця в особі так званого начальника відділу освіти Балаклійського територіального управління окупаційної адміністрації держави-агресора тимчасової цивільної адміністрації м.Балаклія Харківської області ОСОБА_5 , що діяла на підставі положення про відділ освіти Балаклійського територіального управління окупаційної адміністрації держави- агресора про прийняття його на роботу на посаду т.зв. «главного инженера отдела образования Балаклейского ТУ» в т.зв. «Отделе образования Балаклейского территориального управления Изюмского района Харьковской области» з місцем постійної роботи за адресою: АДРЕСА_3 .

Працюючи на зазначеній посаді у відділі освіти Балаклійського територіального управління в окупаційній адміністрації держави - агресора до 01 вересня 2022 року ОСОБА_4 за вказівкою начальника окупаційного відділу освіти ОСОБА_5 здійснював узагальнений збір інформації щодо технічного стану та характеру пошкоджень закладів дошкільної освіти та шкіл на території тимчасово окупованого міста Балаклія Ізюмського району Харківської області, які були спричинені внаслідок руйнувань, з метою встановлення та фіксування сум збитків, яку в подальшому передавав керівництву окупаційної адміністрації.

За правилом ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 111-1 КК України класифікується як кримінальний проступок.

До обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додані: письмова заява підозрюваного, складена 20 червня 2024 року в присутності захисника ОСОБА_6 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваною своєї винуватості.

Суд, вивчивши в порядку спрощеного судового провадження обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, разом з доданими до нього матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування, приходить до висновку, що обставини вчинення обвинуваченим кримінального проступку встановлені органом досудового розслідування і не оспорюються учасниками судового засідання.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення

Призначаючи покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 111-1 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий; проживає в АДРЕСА_2 , за місцем проживання на території Балаклійської міської ради Харківської області характеризується позитивно як особа, яка спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, в побуті поводить себе гідно, з сусідами підтримує гарні стосунки, не працює, має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2010 року народження, не перебуває на обліках у лікаря- психіатра, лікаря- нарколога та в органах пробації, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2

Під час досудового розслідування визнав свою провину, суду надав заяву про беззастережне визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах мінімальної санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, вважаючи його необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами. Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді конфіскації майна суд дійшов висновку про доцільність для його застосування, оскільки враховує суспільну небезпеку кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_4 , вчинене в період воєнного стану проти основ національної безпеки України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, не обирався і підстав для його обрання при постановленні вироку в порядку спрощеного провадження судом не вбачається.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 375, ст.381-382 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, органах, що надають публічні послуги на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Речові докази - документи: копія «витягу з ЄРДР №70000572 від 02.09.2022»; копія «постанови про призначення групи прокурорів від 02.09.2022»; копія «постанови про створення групи слідчих від 09.09.2022»; копія «протоколу огляду місця події від 14-15,17 вересня 2022 року»; копія «постанови про визнання речовими доказами від 19.09.2022»; копія «ухвали Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2022»; копія «протоколу огляду речового доказу від 30.09.2022»; копія «протоколу огляду речового доказу від 04.10.2022»; копія «протоколу огляду речового доказу від 23.12.2022»; копія «списка фактически работающих сотрудников отдела образования Балаклейского ТУ Изюмского района по состоянию на 31 августа 2022 года»; копія «табеля учета рабочего времени отдела образования БалаклейскогоТУ за август месяц 2022 г»; копія паспорту громадянина України ОСОБА_4 та картка ФО-ПП; оригінал «приказа о принятии на работу ОСОБА_8 №17-к от 28.07.2022»; оригінал «трудового договора №17 от 01.08.2022» між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які перебувають в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах провадження.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1