КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

та його захисника - ОСОБА_6 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції з використанням програми «EasyCon»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 01 квітня 2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 31 травня 2024 року включно, без альтернативи внесення застави.

Цією ж ухвалою суд також продовжив строк тримання під вартою на 60 днів, обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак рішення суду в цій частині не оскаржується.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що не вбачає підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м'який, оскільки, наразі, залишається ризик ухилення обвинуваченого від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу та впливу на недопитаних свідків, а тому за для запобігання таким спробам, а також з метою дотримання стандарту захисту прав потерпілої в особливо тяжкому злочині, а тому визнав необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, без альтернативи внесення застави, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки інкриміноване йому кримінальне правопорушення призвело до загибелі людини.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року в частині задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ,без визначення застави скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання сторони захисту та змінити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

У разі, якщо суд прийде до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу - змінити ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року в частині відмови у визначенні застави та визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Зокрема, як зазначає захисник, судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливості запобігти цим ризикам іншим, менш суворим запобіжним заходом - домашнім арештом, особистим зобов`язанням, заставою.

Також захисник вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам висновки суду першої інстанції, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо неможливості визначення застави, а також щодо обґрунтованості підозри та висунутого ОСОБА_5 обвинувачення.

При цьому, як вважає сторона захисту, ризик переховування від суду відсутній, оскільки своєю поведінкою до затримання обвинувачений довів відсутність такого ризику.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставини кримінального провадження, на думку захисника, також відсутній, оскільки про існування такого ризику в даному випадку та на даній стадії взагалі не може бути й мови, оскільки досудове розслідування закінчено, обвинувальний акт направлено до суду, а тому, якщо такі предмети чи речі існують, то вони давно вилучені та знаходяться під контролем правоохоронних органів, прокурора чи суду.

Інші ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, як зазначає у своїй скарзі захисник обвинуваченого, також відсутні, оскільки з часу реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення, обвинувачений ОСОБА_5 не здійснював ніякого незаконного впливу на потерпілого, свідків чи інших осіб та надалі не збирається здійснювати такого впливу, а тому вважати такий ризик наявним, є безпідставним припущенням. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обвинувачений не має ніякої можливості, а доказів того, що він буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення не має і бути не може.

Також, апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, на досудовому розслідувані демонстрував і зараз, під час судового розгляду, демонструє належну поведінку, судові засідання не зриває, агресії не проявляє, при затриманні опору не чинив, переховуватися від органів досудового розслідування та суду не намагався, має міцні соціальні зв`язки.

Таким чином, навіть якщо припустити, що передбачені законом ризики дійсно існують, то для їх запобігання, а також забезпечення належної процесуальної поведінки, як вважає сторона захисту, буде достатнім застосування менш суворого запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту, особистого зобов`язання або визначення помірної застави.

Окрім цього, висловлюючи прохання щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині визначення застави, захисник вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не тільки забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , а й буде помірною для останнього та його родини, а також відповідатиме обставинам, які суд має врахувати при застосуванні застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому, ОСОБА_5 , запобіжний захід не пов'язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню через допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд в свою чергу, формально послався на ті ж самі підстави тримання його, ОСОБА_5 , під вартою, що по суті, дублюється з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу.

Також на думку обвинуваченого, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Окрім цього, як зазначає апелянт, судом першої інстанції, взагалі не враховано того, що інкримінований йому, ОСОБА_5 , злочин, він не вчиняв, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ухилитися від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу, а також незаконно впливати на недопитаних свідків, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки до клопотання прокурора не було додано жодного доказу, який би підтверджував доцільність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність заявлених ризиків, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року, відповідно до положень, передбачених ст.ст. 409, 410, 412 КПК України, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не була розглянута можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, за наявності для цього необхідних підстав, то вони також не можуть служити достатніми підставами для скасування або зміни оскаржуваної ухвали, оскільки відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою обґрунтовано керувався суд першої інстанції, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, а ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні саме такого злочину.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, в тому числі, на які посилається сторона захисту, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 31 травня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, до 31 травня 2024 року включно, без альтернативи внесення застави,- без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 369/12444/22

Номер провадження: 11-кп/824/3604/2024

Категорія: п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1