Єдиний унікальний номер 175/3980/24
Провадження №1-кс/175/1125/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тарасівка, Великописаревського району, Сумської області, маючого середню освіту, одруженого, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецького роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, по кримінальному провадженню №0000498, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2024 року до Дніпропетровського районного суду надійшло вищезазначене клопотання старшого слідчого СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_3 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 28, 29, 31, 32, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17 березня 2024 року приблизно о 01 год. 15 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з командиром 3 стрілецького взводу3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 та стрільцем 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті останнім, без будь-яких вагань, та з метою помсти за наміри спрямувати підпорядкований підрозділ на виконання бойових завдань на позиції, де можливо будуть втрати серед особового складу підрозділу, що на думку солдата ОСОБА_3 безпосереднього стосувалось його, взяв ввірену йому для службового користування автоматичну зброю ОСОБА_9 (далі АК 74) № НОМЕР_2 , калібру 5,45 мм., перевів перемикач вогню в положення стрільби одиночними пострілами, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність, та пройшовши до приміщення кухні, де у той час знаходись молодший лейтенант ОСОБА_7 та солдат ОСОБА_8 , здійснив з близької відстані один постріл в область тулубу молодшому лейтенанту ОСОБА_7 та один постріл в область черевної порожнини солдату ОСОБА_8 .

Внаслідок кримінально-протиправних дій солдата ОСОБА_3 , молодший лейтенант ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді: наскрізного кульового поранення тулубу з ушкодженням внутрішніх органів, від яких останній помер на місці, солдат ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у виді наскрізного кульового поранення черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів.

Отже, солдат ОСОБА_3 , виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства молодшого лейтенанта ОСОБА_7 та солдата ОСОБА_8 , але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки смерть солдата ОСОБА_8 не настала, так як останньому вчасно було надано медичну допомогу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство двох осіб.

Крім того, солдат ОСОБА_3 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 28, 29, 31, 32, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17 березня 2024 року приблизно о 01 год. 15 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з командиром 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 та стрільцем 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті останнім, без будь-яких вагань, та з метою помсти за наміри спрямувати підпорядкований підрозділ на виконання бойових завдань на позиції, де можливо будуть втрати серед особового складу підрозділу, що на думку солдата ОСОБА_3 безпосереднього стосувалось його, взяв ввірену йому для службового користування автоматичну зброю ОСОБА_9 (далі АК 74) № НОМЕР_2 , калібру 5,45 мм., перевів перемикач вогню в положення стрільби одиночними пострілами, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність, та пройшовши до приміщення кухні, де у той час знаходись молодший лейтенант ОСОБА_7 та солдат ОСОБА_8 , здійснив з близької відстані один постріл в область тулубу молодшому лейтенанту ОСОБА_7 чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді наскрізного кульового поранення тулубу з ушкодженням внутрішніх органів, від яких молодший лейтенант ОСОБА_7 помер на місці, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

17 березня 2024 року солдата ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18 березня 2024 року солдату ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст.115 КК України, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство двох осіб; ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обґрунтованість повідомленої солдату ОСОБА_3 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду, допитами свідків, протоколами слідчих експериментів та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків та потерпілого, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний вчинив вбивство, в умовах воєнного стану та бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного, тим самим утворюють склади кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407 та ч.4 ст. 408 КК України.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість підозрюваного, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.

Враховуючи, що в результаті протиправних дій ОСОБА_3 була вбита одна людина та одна людина поранена, відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України є процесуально доцільним не визначати підозрюваному ОСОБА_3 заставу у вказаному кримінальному провадженню.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_3 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_3 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_3 .

Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор у судовому засідання в режимі відеоконференції клопотання підтримав, зазначив, що обрання щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти є найбільш обґрунтованим заходом.

Підозрюваний заперечував проти клопотання та просив відмовити в його задоволенні.

Захисник підтримав свого підзахисного, та просив відмовити у задоволенні клопотання про тримання під вартою.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчими СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, під процесуальним керівництвом Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000498 від 17 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст.115 КК України.

17 березня 2024 року солдата ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18 березня 2024 року солдату ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст.115 КК України, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство двох осіб; ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обґрунтованість повідомленої солдату ОСОБА_3 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду, допитами свідків, протоколами слідчих експериментів та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Так, ОСОБА_3 , підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів дізнання та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; вік та стан здоров?я підозрюваного; репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Пункт b частини 1 Європейської Конвенції з прав людини дозволяє позбавлення волі для забезпечення виконання будь-якого обов?язку встановленого законом.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Також практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульовану в рішеннях «Марченко проти України» та «Лабіта проти Італії», згідно з якими тримання під вартою є виправданим у певному випадку, а саме тоді, коли суспільний інтерес, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя вважає, що слідчим у клопотанні та доданих до нього документах, а також прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 115 КК України.

Також слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому до підозрюваного ОСОБА_3 слід застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою виключення в майбутньому існування ризиків, переховування від органів досудового розслідування та суду, а також з метою запобігання незаконного впливати на свідків; можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинить інше кримінальне правопорушення. У свою чергу, такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання та домашній арешт у даному випадку є занадто м`якими і вони не будуть сприяти запобіганню вищезазначених ризиків, а з особистою порукою до суду ніхто не звертався.

Також, в матріалах клопотання наявна довідка в якій зазначено, що ОСОБА_3 з 17.03.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні КНП МЛ №3 м. Краматораська в травматологічному відділенні, хворий пацієнт по всім показникам знаходиться у стані, що дозволяє його транспортувати в інший медичний заклад чи установу за допомогою медичної сан.евакуації, та за своїм станом здоров`я може перебувати в умовах ізолятора тимчасового тримання, при умові належного медичного догляду за пацієнтом.

Разом з тим, розмір застави, відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України судом не визначається, оскільки під час розгляду клопотання та дослідження матеріалів справи у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З наведених підстав клопотання підозрюваного про обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобово домашнього арешту та клопотання захисника про обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не підлягає задоволенню, а доводи на обґрунтування клопотання, не свідчать про відсутність вказаних та встановлених ризиків і не дозволяють застосувати до підозрюваної вказаний запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-179, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місцем місцем дислокації м. Павлоград строком на 60 днів, а саме: з 17 березня 2024 року по 15 травня 2024 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала втрачає силу 15 травня 2024 року, якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.

Продовження цього строку можливе у порядку передбаченому ст.199 КПК України

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1