КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3799/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001829, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 09 травня 2023 року о 16 год. 31 хв., реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав велосипед марки: «PrideGlider 2.1» вартістю 6333 грн. 33 коп., що належить потерпілій ОСОБА_9 та залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та собі винного, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд неправильно застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України, оскільки таке рішення не відповідає характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

За доводами прокурора, суд першої інстанції при застосуванні положень статей 69 і 75 КК України необґрунтовано врахував одні і ті самі пом`якшуючі обставини.

Крім цього, суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_7 визнав свою вину під тиском беззаперечних доказів, а тому така позиція обвинуваченого може бути розцінена як намагання уникнути справедливого покарання за вчинене.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Захисником ОСОБА_10 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, в яких він просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги та вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, в зв`язку з чим розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом обґрунтовано визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданих збитків. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд визнав за можливе, з урахуванням встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також даних про особу винного, застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі, передбаченої законом, строком на три роки і шість місяців.

Суд також на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки визнав, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу винного, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання по ч.4 ст.185 КК України нижче нижчої межі, ніж передбачене в санкції даної норми закону, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За приписами статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, в сукупності з встановленими судом даними про особу винного, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та давали суду правові підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалене рішення про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання відповідає і вимогам ст.50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання в достатній мірі не врахував характер вчиненого злочину і дані про особу обвинуваченого, та призначив покарання, яке є недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, на підставі чого дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Зокрема судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.84, т.1), має позитивні характеристики з місця роботи (а.с.85,86, т.1), щиро розкаюється у вчиненому та добровільно відшкодував завданий збиток, повернувши викрадений товар, що підтверджується відповідною розпискою потерпілої (а.с.21, т.1), одружений, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей (а.с.79-81 т.1)..

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, за результатами досудового слідства та судом не встановлено.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів також враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та його наслідки, які не потягли за собою настання матеріальної шкоди, дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно. Згідно довідки №45 від 12.06.2023 року, ОСОБА_7 на період воєнного стану залучений до чергування в укритті закладу освіти у денний та в нічний час, що у свою чергу також свідчить про зайнятість обвинуваченого суспільно корисною працею (а.с. 87, т.1).

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що засуджує свій вчинок, оскільки не передбачив, що взятий ним велосипед, який був запаркований поруч із смітником, може бути чиєюсь власністю, при цьому в повній мірі не усвідомлював, що фактично вчиняє крадіжку.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при розгляді даного провадження дотримався загальних засад призначення покарання, принципу його індивідуалізації, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , а тому призначив покарання нижче нижчої межі, встановленої законом яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Обґрунтовано та на законних підставах суд також звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, не знаходять свого обґрунтування доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав застосував положення статті 69 КК України та призначив покарання нижче нижчої межі, ніж передбачене в санкції даної норми закону.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4