ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Київ

справа № 639/2852/22

провадження № 51-6624км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000601, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого, останнього разу за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року за частинами 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, частинами 1, 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 12 липня 2021 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м, Харкова від 2 липня 2021 року умовно достроково на невідбутий строк 12 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня його фактичного затримання - 17 серпня 2022 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 17 серпня 2022 року приблизно о 12:57, будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошено воєнний стан, повторно вчинив злочин проти власності, а саме проходячи біля сервісного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ) звернув увагу на необачно залишений без нагляду біля вхідних дверей велосипед, що належав раніше йому незнайомому ОСОБА_8 , який при цьому перебував у приміщенні зазначеного сервісного центру. Саме в той час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення поміченого ним велосипеда «GHOST NAKAMURA».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 спочатку підійшов до велосипеда та, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність свого злочинного задуму, використовуючи ту обставину, що за його діями, як на його думку, ніхто не спостерігає та не може завадити доведенню протиправного умислу до кінця, шляхом вільного доступу заволодів вказаним велосипедом. Після цього ОСОБА_6 сів на велосипед та, встановивши контроль над ним, почав здійснювати його переміщення шляхом механічного руху.

Саме в той час його протиправні дії, спрямовані на таємне заволодіння чужим майном, були помічені власником велосипеда ОСОБА_8 , який побачив через вітрину сервісного центру, що раніше йому незнайомий ОСОБА_6 незаконно заволодів велосипедом і почав здійснювати його протиправне вилучення. При цьому ОСОБА_8 , вийшовши з сервісного центру, почав правомірно вимагати від ОСОБА_6 , щоб той припинив протиправні дії та повернув йому велосипед, та почав наздоганяти останнього.

У свою чергу ОСОБА_6 , оцінивши ситуацію, що склалася, усвідомлюючи той факт, що його протиправні дії є явними для ОСОБА_8 , однак не реагуючи на законні вимоги про припинення протиправних дій, діючи відкрито, вирішив довести свій злочинний задум до кінці. При цьому ОСОБА_6 усвідомлював, що його повторні, злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, переросли у відкрите викрадення, оскільки він, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з метою остаточного заволодіння та утримання викраденого майна, продовжив прискорено залишати місце події, утікаючи на велосипеді від потерпілого, що переслідував його.

Таким чином, ОСОБА_6 у зазначений період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне для відкритого заволодіння чужим майном, однак, будучи впевненим у цьому, не зміг довести грабіж до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки співробітники поліції, помітивши факт переслідування ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_8 , припинили протиправні дії та затримали правопорушника неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу засудженого, а вирок суду-без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам кримінального провадженнята невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує, що в основу обвинувального вироку щодо нього покладено ряд неналежних та недопустимих доказів, які отримані з порушенням вимог КПК, а також взято до уваги пояснення свідків та потерпілого, які різняться між собою. Зазначає, що кваліфікація за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК є не вірною, оскільки метою скоєння злочину у нього було таємне викрадення майна, обумовлене важким життєвим та матеріальним станом, і він був впевнений, що його дії ніким не викриті. Вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилась його усна заява щодо застосування до нього на досудовому розслідуванні недозволених методів слідства.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечувала проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.

З касаційної скарги вбачається, що засуджений, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.

Щодо доводів касаційної скарги засудженого про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Крадіжка це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.

Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.

Натомість, грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню. Останнє при грабежі вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення.

Відтак, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

За результатами перевірки судових рішень у порядку касаційної процедури у межах передбачених законом повноважень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК (закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, такі висновки у своєму рішенні місцевий суд обґрунтував показаннями:

- засудженого ОСОБА_6 , який винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та не оспорюючи фактичні обставини подій пояснив, що вдень 17 серпня 2022 року йшов по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові з боку залізничного вокзалу в напрямку центру міста. В районі трамвайної зупинки побачив біля входу в один з магазинів велосипед, який був залишений без нагляду та не пристебнутий замком. Маючи намір провчити власника велосипеду за необачне залишення майна без нагляду, він сів на велосипед та почав рухатися спочатку по вулиці Полтавський Шлях, а потім повернув ліворуч на одну із вулиць. Після того, як він проїхав близько 120 метрів, з-за повороту раптово виїхав автомобіль. Бажаючи уникнути зіткнення, він не впорався з керуванням велосипедом та впав з нього;

- потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 17 серпня 2022 року в денний час доби (з 12 до 13 години) приїхав на належному йому велосипеді до сервісного центру по АДРЕСА_2 відремонтувати телефон. При цьому велосипед залишив біля входу до сервісного центру, потерпілий бачив його у вітринне вікно. Через деякий час він на декілька секунд відволікся, щоб віддати телефон, а потім подивився у вітрину та побачив, як велосипед покидає місце, де потерпілий його залишив. Він вискочив на вулицю та побачив, як невідома особа, яку він бачив зі спини, рухається на його велосипеді в напрямку. Приблизно через 20 метрів велосипед повернув ліворуч в провулок. Потерпілий також забіг за поворот і почав голосно кричати «Велосипед украли! Держите вора!» В цей момент між ними було приблизно 20 м. Потерпілий бачив зловмисника на велосипеді весь час переслідування, окрім проміжку приблизно у дві секунди, поки він не добіг до повороту, куди повернув ОСОБА_6 . У той момент особа, що заволоділа велосипедом, озирнулася назад та почала після цього повертати на іншу вулицю, але побачила автомобіль, що їхав назустріч, не втримала рівновагу та впала, після чого почала бігти. Обвинувачений пробіг 40- 50 метрів. У цей час до потерпілого під`їхав автомобіль, де знаходилась дівчина та два хлопці, яким він повідомив про заволодіння його майном. Автомобіль поїхав за особою, що заволоділа велосипедом. Люди, що були в автомобілі, які виявилися співробітниками поліції затримали злочинця. При цьому були присутні інші громадяни. Зловмисник проїхав на велосипеді приблизно 80-100 метрів;

- свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 17 серпня 2022 року приблизно з 12 до 13 години він їхав на службовому автомобілі з Конторського провулку в напрямку вул. Конторської в м. Харкові. Перед поворотом зліва з-за куту будинку на шаленій швидкості вискочив хлопець на велосипеді, озирнувся назад, а потім побачив його автомобіль, зробив маневр та впав, дивом не потрапивши під колеса, потім вскочив та побіл по вул. Конторській, залишивши велосипед, при цьому з його голови впала бейсболка. За ним з-за кута вибіг чоловік у велосипедному шоломі, який кричав, щоб затримали злочинця. Поруч із автомобілем свідка перебував автомобіль, в якому знаходились співробітники поліції, які одразу почали переслідувати та затримали хлопця, який біг. Затриманий хлопець у спілкуванні з поліцейськими говорив, що вкрав велосипед;

- свідка ОСОБА_10 , який пояснив, 17 серпня 2022 року приблизно о 12:30 він чекав доньку в своєму автомобілі біля будинку по АДРЕСА_3 . Поблизу його автомобіля різко зупинився інший автомобіль. Свідок побачив, як якийсь чоловік швидко побіг від вказаного автомобіля, а потім побачив, як через 30 метрів поліцейські затримали вказаного чоловіка. Моменту падіння чоловіка свідок не бачив. Свідок разом з водієм іншого автомобіля підійшли до місця затримання. Він бачив велосипед, за яким прибіг власник та повідомив, що затриманий хлопець викрав його велосипед;

- свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які надали аналогічні показання та пояснили, що працюють оперуповноваженими ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області. 17 серпня 2022 року приблизно о 12:30 вони знаходячись в автомобілі стали свідками того, як невідома особа на великій швидкості рухалася на велосипеді та впала біля автомобіля, який перебував на перехресті. Потім чоловік почав тікати. Вони вирішили переслідувати його, щоб з`ясувати, чи не отримав він ушкоджень. Чоловіку були пред`явлені посвідчення поліцейських, його було фактично затримано, встановлено його особу через систему «АРМОР». Через декілька хвилин до них підійшов водій автомобіля, а потім чоловік, який повідомив, що вказана особа заволоділа велосипедом, який потерпілий залишив біля магазину, та втекла. Після цього було викликано слідчо-оперативну групу. ОСОБА_6 в ході спілкування намагався покинути місце події - намагався вирватися, пропонував гроші;

- свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що 17 серпня 2022 року ближче до обіду знаходився на своєму робочому місці в сервісному центрі за адресою: АДРЕСА_2 . Він обслуговував клієнта, який залишив свій мобільний телефон на ремонт. Клієнт повернувся обличчям до вікна та з лайкою вискочив з приміщення, через що свідку стало зрозуміло, що викрали велосипед клієнта. Вказаний велосипед був притулений до вікна сервісного центру, його було добре видно. Через деякий час клієнт повернувся та забрав телефон, після чого за ним приїхала швидка та забрала його, оскільки він ушкодив ногу. Також зі слів поліцейських йому стало відомо, що особа, яка забрала велосипед, впала з нього, почала бігти, залишивши велосипед, та була затримана.

Так, показання учасників кримінального провадження місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться:

- у рапорті ст. інспектора ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 від 17 серпня 2022 року, згідно якого, цього ж дня о 13:12 надійшло повідомлення від ОСОБА_15 про затримання ОСОБА_6 , який їхав не велосипеді та почав тікати від співробітників поліції, також громадянин ОСОБА_8 повідомив, що вказаний громадянин заволодів його велосипедом;

- у рапорті ст. інспектора ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 від 17 серпня 2022 року, згідно якого цього ж дня о 14:35 надійшло повідомлення зі служби 102 про виклик бригади НОМЕР_1 до громадянина ОСОБА_8 , який повідомив, що невідомий чоловік намагався забрати у нього велосипед;

- у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17 серпня 2022 року (13:30), згідно якого ОСОБА_8 просить прийняти міри до невідомого чоловіка, який відкрито заволодів його велосипедом за адресою: АДРЕСА_2 приблизно о 13:00 17 серпня 2022 року. Під час відкритого заволодіння велосипедом чоловік почав тікати, а потерпілий почав за ним бігти та кричати йому, щоб він зупинився;

- на відеозаписі з камери спостереження супермаркету «SPAR», який розташований по АДРЕСА_2 , на якому о 12:00:14 зафіксовано проїзд вулицею велосипедиста, вдягнутого в футболку темного кольору та кепку темного кольору, який декілька разів повертає голову назад. О 12:00:18 в кадрі з`являється чоловік у червоній майці з червоним рюкзаком, на голові якого вдягнений велосипедний шолом, та переслідує особу на велосипеді. В подальшому особа, що керує велосипедом, та особа в велосипедному шоломі наближаються до перехрестя ближче до лівого верхнього кута кадра та повертають з вулиці, на якій встановлена відеокамера;

- у протоколі проведення слідчого експерименту від 27 вересня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , під час якого останній продемонстрував механізм події незаконного відкритого заволодіння ОСОБА_6 належним потерпілому велосипедом.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку встановив, що дії ОСОБА_6 були розпочаті, як крадіжка, але які були виявлені потерпілим і, незважаючи на це, продовжені засудженим з метою заволодіння майном та не були доведені до кінця з причин, що не залежали від волі засудженого, а тому кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК є правильною.

З приводу твердження ОСОБА_6 щодо того, що він не бажав заволодіти велосипедом потерпілого, а лише хотів провчити його за те, що останній не пристебнув замок велосипеду до опори, то місцевий суд зазначив, що вони не підтверджуються жодними дослідженими судом доказами, оскільки поведінка ОСОБА_6 з моменту фактичного заволодіння велосипедом: (рух з місця події, пришвидшення його після виявлення переслідування) свідчать про те, що він намагався зникнути з поля зору потерпілого, який, рухаючись за ним, голосом привертав як його увагу, так і увагу оточуючих, та, відповідно, звернути велосипед на свою користь, а не повернути його потерпілому.

Також суд першої інстанції зазначив, що зафіксований на відеозапису з камери спостереження момент руху ОСОБА_6 на велосипеді по вулиці та його переслідування потерпілим вочевидь дає підстави вважати, що він принаймні, чув крики потерпілого та розумів, що його злочинні дії викриті, проте не перервав свій рух добровільно, а після падіння з велосипеду кинувся бігти та був затриманий лише через декілька секунд особами, які рухались на автомобілі.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом вимог ст. 94 КПК, у касаційній скарзі не наведено.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру призначеного покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, його ставлення до скоєного, думку потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому суворе покарання. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

З врахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

При цьому суд першої інстанції дотримався вимоги ч. 3 ст. 68 КК, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 роки 8 місяців, яке не перевищує двох третин максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК.

Призначене місцевим судом ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях статей 50, 65 КК, відповідає принципам справедливості, співрозмірності та індивідуалізації покарання.

Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК належним чином розглянув викладені в апеляційній скарзі засудженого доводи, які є аналогічними з наведеними доводами в його касаційній скарзі, дав на них вичерпні відповіді, навівши підстави прийнятого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Зокрема колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та зазначила, що такі висновки ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності, допустимості достовірності, достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку доказах.

Щодо доводів ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, то апеляційний суд зазначив, що вонимають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту.

Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого про застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства, а саме здійснення психологічного тиску та змушення написати заяву від 29 вересня 2022 року про відмову у проведенні з ним слідчого експерименту, то вони є необґрунтованими.

Так, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободтака заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам, або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захист засудженого ОСОБА_6 під час досудового розслідування та в ході кримінального провадження в судах першої і апеляційної інстанцій здійснювали професійні захисники за призначенням з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Вперше ОСОБА_6 заявив про тиск на нього з боку працівників поліції в ході досудового розслідування лише під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції 16 серпня 2023 року, тобто майже через рік, коли, за його словами, відбулися такі події.

Будь-яких заяв з даного приводу до компетентних органів ні ОСОБА_6 , ні його захисники не подавали. Конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_6 органом досудового розслідування, зокрема щодо застосування незаконних методів слідства, засуджений та його захисник під час судового розгляду не наводили. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність відповідних звернень до компетентних органів від ОСОБА_6 та захисників і до касаційної скарги таких даних не долучено.

Крім того, під час дослідження судом заяви ОСОБА_6 про відмову у слідчому експерименті, з боку сторони захисту жодних зауважень чи клопотань не надходило.

Виходячи із положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Яременко проти України», «Вергельський проти України», «Олексій Михайлович Захарків проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За таких обставин, твердження ОСОБА_6 про застосування до нього психологічного тиску не відповідають критеріям «небезпідставності» в розумінні ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ним не були повідомлені конкретні обставини такого поводження з ним і не надані будь-які підтвердження цим обставинам, що унеможливлювало здійснити їх перевірку, а тому не створювало обов`язку у суду ініціювати проведення відповідного розслідування.

Переконливих аргументів, які би спростовували правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, наведених в оскаржуваних судових рішеннях, та ставили під сумнів їх законність, засуджений у своїй касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту цих рішень не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженого і скасування судових рішень - відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3