ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1024/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/224/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 246, ч. 4 ст. 296 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 246, частиною 4 статті 296 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000079 від 11.04.2021 року,,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , соціального працівника, який доглядає за батьком інвалідом І групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок). Цим же вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статтею 246 КК України та виправдано його на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного злочину. ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він 10 квітня 2021 року приблизно о 08 год 58 хв, будучи обізнаним у проведенні лісорубних робіт, порушуючи порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу як важливого елементу природного середовища, маючи умисел на незаконну порубку дерев, перебуваючи у лісових насадженнях, а саме, знаходячись у виділі №1 кварталу №154 Дергачівського лісництва ДП "Харківська лісова науково-дослідна станція", що розташований на території Харківського району Харківської області, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним приписом, ордером), виданим уповноваженим органом, порядок видачі якого передбачено Постановою КМУ №761 від 23.05.2007 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання відповідних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, за допомогою бензинової пилки, найменування якої в ході досудового розслідування встановити не вдалося, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання, здійснив незаконну порубку дванадцяти сухостійних дерев породи «ДУБ» діаметром в корі біля шийки кореня: 31 см, 18 см, 29 см, 26 см, 32 см, 28 см, 32 см, 30 см, 26 см, 37 см, 30 см, 28 см, та одного сироростучого дерева породи «КЛЕН» діаметром в корі біля шийки кореня 15 см, які у подальшому розпиляв на колоди деревини та погрузив до вантажного відділення автомобіля марки «УАЗ» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , що перебуває у його користуванні, після чого почав здійснювати перевезення незаконно заготовленої деревини на зазначеному транспортному засобі, у результаті чого був зупинений співробітниками відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», чим, відповідно до розрахунку розміру шкоди заподіяної лісу громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев до ступеня припинення росту, згідно постанови КМУ від 23.07.2008 №665, з урахуванням висновку судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 26426 від 29.11.2022, заподіяв державі в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» істотну шкоду в розмірі 29 257,58 грн.

Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 246 КК України, тобто як незаконна порубка дерев у лісах, перевезення, зберігання незаконно зрубаних дерев, що заподіяла істотну шкоду.

Крім того, ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що 10 квітня 2021 року приблизно о 12 год 30 хв, знаходячись на відкритій ділянці місцевості, у полі, поблизу с. Куряжанка Харківського району Харківської області, де був зупинений співробітниками відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області та майстрами лісу Дергачівського лісництва ДП "Харківська лісова науково-дослідна станція" під час перевезення незаконно заготовленої деревини на автомобілі марки «УАЗ» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , що перебував у його користуванні, вчинив хуліганські дії відносно гр. ОСОБА_7 , який прибув на місце події у якості представника ДП "Харківська лісова науково-дослідна станція". Так, ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на хуліганські дії, умисно, із хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, зневажаючи загальноприйнятими нормами поведінки та моралі, у присутності співробітників відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, старшого майстра лісу ДП «ХЛНДС» ОСОБА_12 , майстра лісу ДП «ХЛНДС» ОСОБА_13 , став висловлювати погрозу знищення, шляхом підпалу, автомобіля марки «УАЗ» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , разом з деревиною, яку він незаконно перевозив з місця вчинення незаконної порубки, з метою недопущення його огляду слідчим. Продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел на хуліганські дії, ОСОБА_9 , виражаючись нецензурною лайкою в бік ОСОБА_7 , застосував відносно останнього спеціальний засіб для розповсюдження газу «Перець-4», здійснивши його розпилення в область обличчя ОСОБА_7 декілька разів підряд, внаслідок чого ним було отримане тілесне ушкодження у вигляді опіку агресивною речовиною (перцевий спрей) 1-2 ступеню обличчя, шиї, кон`юнктиви обох очей 3 %, ураження дихальних шляхів. На прохання припинити свої хуліганські дії ОСОБА_9 уперто не реагував, та продовжував, виражаючись нецензурною лайкою, погрожувати фізичною розправою та висловлювати погрози вбивством в бік ОСОБА_7 . Під час цього, в даний конфлікт втрутилися співробітники відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, які відвели ОСОБА_9 від ОСОБА_7 , припинивши його спроби повторного застосування відносно останнього спеціального засобу для розповсюдження газу «Перець-4».

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_9 кваліфіковані за частиною 4 статті 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганство).

Судом першої інстанції вказані дії ОСОБА_14 перекваліфіковано за частиною 1 статті 126 КК України, як умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Прокурор ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , який є одночасно потерпілим у кримінальному провадженні та представником ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», не погоджуючись з вироком суду подали апеляційні скарги. Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнити від відбуття покарання на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Крім того, прокурор просить допитати свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . В обгрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд, надаючи оцінку діянню, кваліфікованому органом досудового розслідування за частиною 1 статті 246 КК України, не зазначив у вироку докази, які досліджувалися в ході судового розгляду, а саме: допити свідків та представника потерпілого. При винесенні виправдувального вироку за цією статтею, суд послався лише на письмові докази, та зазначив, що показання свідків вже викладені вище, тобто при наданні оцінки кримінальному правопорушенню, яке було кваліфіковано за частиною 4 статті 296 КК України. Таким чином, суд не надав оцінку показанням свідків при оцінці доказів вчинення кримінального правопорушення саме за частиною 1 статті 246 КК України. Прокурор посилається на показання свідків, які на його думку підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України. При цьому, показання обвинуваченого піддаються сумніву, оскільки свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 пояснили, що обхід ділянки здійснювався 8-9 квітня, на той час незаконної порубки дерев виявлено не було. Пні, які були виявлені 10.04.2021 були свіжоспиляні. Свідки пояснили, що чули звук працюючої бензопили в лісі, а коли звук припинився, з лісу виїхав автомобіль УАЗ, за кермом якого перебував обвинувачений, інших транспортних засобів у лісі не було. Суд не прийняв до уваги показання цих свідків, не надав їм належної оцінки. Прокурор зазначає, що суд безпідставно посилається на те, що предметом злочину, передбаченого статтею 246 КК України не є дерева або їх частини, які лежать на поверхні грунту, внаслідок вітровалу, бурелому, тощо. В даному випадку дерева були спиляні, на місці вчинення злочину були виявлені свіжоспиляні пні. Суд вказує, що діаметр пнів не співпадає з діаметром дерев, які виявлені в автомобілі обвинуваченого. Однак, дані дерева були розпиляні на колоди, а діаметр стовбура дерева від пня до верхів`я є різним. Відповідно до пояснень лісників, будь-якої іншої незаконної порубки в лісі не було. Крім того, суд безпідставно не встановив складу злочину в незаконному перевезенні деревини. Прокурор зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок зміни кваліфікації діяння з частини 2 статті 296 КК України на частину 1 статті 126 КК України. Вважає помилковими висновки суду про те, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим у зв`язку із особистою неприязню до ОСОБА_7 , оскільки обвинувачений та потерпілий раніше не були знайомі, неприязних стосунків між ними не було, спілкування відбувалося саме з приводу деревини, яку обвинувачений незаконно, без будь-яких дозволів перевозив. Потерпілий ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обгрунтування апеляційної скарги, в частині виправдання ОСОБА_9 за частиною 1 статті 246 КК України, апелянт посилається на аналогічні підстави, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора. Вказує, що факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України підтверджується показаннями свідків, яким суд не надав належної оцінки. Версія обвинуваченого щодо виявлення вже спиляної деревини, є позицією сторони захисту. Суд не прийняв до уваги показання свідків та не надав їм належної оцінки. Вважає безпідставним посилання суду на те, що предметом злочину за частиною 1 статті 246 КК України не є мертві стовбури дерев або їх частини, оскільки відповідно до обвинувачення та показань свідків дерева не лежали на поверхні грунту, а були спиляні, на місці вчинення кримінального правопорушення пні були свіжоспиляні. Судом безпідставно не враховано, що відповідальність за частиною 1 статті 246 КК України також передбачена і за перевезення незаконно зрубаних дерев. Щодо наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, зазначає, що особливе зухвальство ОСОБА_9 виявилося у вчиненні незаконних дій в присутності більше ніж 10 співробітників поліції, а особливий цинізм виявився у знущанні у формі розмови, погрозі спричинення додаткових тілесних ушкоджень, подальшого розпилення спецзасобу. Раніше не був знайомий з обвинуваченим та не міг мати з ним неприязних відносин. Вважає, що обвинувачений використав малозначний привід, в ході конфлікту погрожував спалити автомобіль з деревиною, просив у оточуючих сірники, нецензурно висловлювався, погрожував потерпілому фізичною розправою, та вбивством. Суд дійшов помилкового висновку, що потерпілий провокував обвинуваченого, адже спілкування між ними відбувалося саме з приводу деревини, яку ОСОБА_9 незаконно перевозив. Змінюючи кваліфікацію кримінального правопорушення на частину 1 статті 126 КК України, суд неправильно визначив мету та мотив дій обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , який одночасно є представником ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», які підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. Прокурор в апеляційній скарзі просить допитати свідків, показання яких судом першої інстанції не були прийняті до уваги, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Вказане клопотання сторони обвинувачення про допит потерпілого та свідків задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до частини 3 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Натомість, прокурор обґрунтовує своє клопотання лише доводами про свою незгоду з оцінкою показань, на які суд першої інстанції послався у вироку. З огляду на викладене та вимоги частини 3 статті 404 КПК України, підстави для задоволення такого клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів та обставин кримінального провадження, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Відповідно до вимог пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду. Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, встановив, що в діях обвинуваченого відсутній мотив явної неповаги до суспільства, а поведінка обвинуваченого була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_7 та дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за вказаним епізодом за частиною 1 статті 126 КК України. Разом з тим, всупереч вимог пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, суд першої інстанції не навів у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а враховуючи, що прокурор та потерпілий не погоджуються із визначеними судом першої інстанції мотивами дій обвинуваченого при кваліфікації його дій за частиною 1 статті 126 КК України, відсутність відповідного формулювання обвинувачення є істотним порушення вимог КПК України. Також, відповідно до позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22.03.2018 року (справа № 521/11693/16-к), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Змінюючи кваліфікацію діяння ОСОБА_9 з частини 4 статті 296 КК України на частину 1 статті 126 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до пред`явленого обвинувачення події, що мали місце 10.04.2021 відбувалися в присутності працівників відділу поліції, майстрів лісу. Крім того, відповідно до змісту пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення вбачається, що хуліганські дії розпочалися з висловлювання ОСОБА_9 погроз знищення, шляхом підпалу автомобіля марки УАЗ, разом з деревиною, про що також повідомляв у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 та зазначав свідок ОСОБА_13 . Однак, у вироку суд першої інстанції не перевірив та не надав належної оцінки вказаним обставинам, в контексті вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_9 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, а посилався на відсутність мотиву явної неповаги до суспільства та відсутність ознак громадського місця, де відбувалися події. Щодо обставин інкримінованого ОСОБА_9 злочину, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 здійснив незаконну порубку дванадцяти сухостійних дерев породи «ДУБ» діаметром в корі біля шийки кореня: 31 см, 18 см, 29 см, 26 см, 32 см, 28 см, 32 см, 30 см, 26 см, 37 см, 30 см, 28 см, та одного сироростучого дерева породи «КЛЕН» діаметром в корі біля шийки кореня 15 см, які у подальшому розпиляв на колоди деревини та погрузив до вантажного відділення автомобіля марки «УАЗ» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , що перебуває у його користуванні, після чого почав здійснювати перевезення незаконно заготовленої деревини на зазначеному транспортному засобі, у результаті чого був зупинений співробітниками відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України та виправдано на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України. Однак висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на таке. Допитаний судом першої інстанції ОСОБА_14 пояснив, що 4-5 квітня 2021 року він з батьком біля с. Куряжанка каталися на конях та побачили у лісі складені дрова. Через 5-6 днів він вранці приїхав на автомобілі УАЗ та загрузив ці дубові дрова, які були попиляні довжиною по 1 м, складені біля дороги, а коли виїхав на поле, то був зупинений працівниками поліції і лісниками. Свідок ОСОБА_12 показав, що являється старшим майстром лісу. 10.04.2021 вони їхали на обстеження лісу з ОСОБА_13 та почули роботу бензопили і одразу викликали поліцію. Він бачив двох осіб, які почали тікати, а коли зупинили УАЗ десь через 5 хвилин, то в машині була одна особа ОСОБА_9 , який повів їх на місце, де він загрузив деревину, поруч були пні та сліди свіжого спилу. Обвинувачений сказав, що він не пиляв, а взяв уже спиляну деревину.

Свідок ОСОБА_13 показав, що він являється майстром лісу та два рази на тиждень робить об`їзд лісу. Почули роботу пилки десь о 09-09.30 год, приїхали поліцейські, з якими вони поїхали до лісу, де зустріли ОСОБА_9 , який пояснив, що він забрав спиляні дерева.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визначаючи під час кваліфікації об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, потрібно брати до уваги, що це кримінальне правопорушення виражається не тільки в незаконній порубці дерев і чагарників, а також у їх перевезенні, зберіганні чи збуті. Вказані діяння є формами об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, вони є альтернативними і вчинення кожного з них може бути підставою для притягнення до кримінальної відповідальності. Наведеним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки та дійшов однобічних висновків, що суперечать встановленим цим судом обставинам. Не спростувавши факт незаконного походження деревини, що знаходилася у транспортному засобі під керуванням ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов передчасних висновків. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо неналежного дотримання судом вимог, передбачених статтею 370 КПК України, а саме в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. За таких обставин, оскаржуваний вирок не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених вимог КПК України не відноситься до передбаченого в частині 1 статті 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог частини 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені пунктами 2, 10, 15 частини 1 статті 7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно усунути вказані протиріччя та порушення кримінального процесуального закону. Решту апеляційних доводів прокурора та потерпілого колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно частини 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Оскільки колегія суддів погоджується лише з частиною апеляційних доводів, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. Суду першої інстанції під час нового судового розгляду слід усунути зазначені порушення, ретельно перевірити та надати оцінку усім доводам, що містяться в апеляційних скаргах, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 409, 411, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: