Справа № 643/4736/24
Провадження № 1-кп/643/600/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 м. Харків

Московський районний суд м. м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701 від 17.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701 від 17.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 визначено головуючого суддю ОСОБА_1

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 10 травня 2024 року у даному кримінальному провадженні призначив підготовче судове засідання.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 14 травня 2024 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо колегіального розгляду кримінального провадження №0000701 від 17.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - задовольнив.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів Московського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 визначено склад колегії суддів: головуючого суддю ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні 14 травня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , у якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання його судом винним, він може переховуватися від суду. Також просив урахувати, що обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має осіб на утриманні, а тому застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації та мешкання останнього не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зазначив, що оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницького кримінального правопорушення, то, перебуваючи на волі, може шляхом погроз або вмовлянь незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показів. Посилався, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він непрацевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи. Крім того, припинення його протиправної діяльності було не наслідком добровільного волевиявлення останнього, а наслідком діяльності правоохоронних органів. ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Відтак, на думку прокурора, є достатні дані вважати про об`єктивну наявність наведених вище ризиків, що, у свою чергу, свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 підтримала.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, надала суду заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заперечень посилалася, що, на думку захисту, кваліфікація дій ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується доказами, на які посилається досудове слідство. Зазначила, що сторона обвинувачення не довела належним чином обґрунтованість тримання особи під вартою, оскільки ОСОБА_7 захищав своє життя під час нападу неповнолітніх осіб, він має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має неповнолітню дочку, не представляє загрози для суспільства. З огляду на викладене, просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, наприклад, домашній арешт в нічний час доби або визначити обвинуваченому розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні думку захисника підтримав, проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, установлений строк дії ухвали до 16 квітня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2024 року продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 16 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 16 травня 2024 року.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, та інше.

Правилами ст. 178 КПК України передбачені обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 установив наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які, у тому числі, посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: спроба переховуватися підозрюваного від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Серед обставин, які мають враховуватися судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Одним з вагомих факторів при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, ту обставину, що він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд вважає, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , доведені прокурором та продовжують існувати.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час у даному кримінальному провадженні потерпілий та свідки не допитані. Суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Щодо того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає про таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Надаючи оцінку можливостям застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено, а тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується доводів захисника щодо визначення його підзахисному ОСОБА_7 розміру застави, колегія суддів зважає на те, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, а тому, в розумінні вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, визначення розміру застави суд не вбачає за можливе.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 12 липня 2024 року включно.

Установити строк дії ухвали до 12 липня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 16 травня 2024 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3