Провадження № 1-кс/734/213/24 Справа № 734/1110/24
У х в а л а

18 березня 2024 року смт Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання в порядку ст. 206 КПК України адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

18 березня 2024 року до Козелецького районного суду Чернігівської області через систему «Електронний суд» адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подане клопотання в порядку ст. 206 КПК України, обґрунтоване тим, що приблизно о 14.00 годині 12 березня 2024 року транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на під`їзді до м. Кіцмань незаконно зупинений невідомими особами у військовій формі, які в подальшому представились працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Після зупинки автомобіля представники ІНФОРМАЦІЯ_4 нанесли легкі тілесні ушкодження ОСОБА_3 , забрали телефон та із застосуванням фізичної сили в супроводженні брудної лайки, всупереч волі заштовхали останнього в автобус, д.н.з. НОМЕР_2 , і повезли до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де протримали ОСОБА_3 приблизно до 17.30 години. В подальшому заявник транспортований до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Про вчинення наведеного злочину, що підпадає під ознаки ст. 146 КК України, сином заявника ОСОБА_4 повідомлено правоохоронні органи. Потім ОСОБА_3 проти волі транспортовано до смт. Десна Чернігівської області, де знаходиться військова частина НОМЕР_3 . ОСОБА_3 в порушення законодавства позбавлений свободи та проти своєї волі утримується на території військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 . Представником заявника ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_2 заявлена вимога про постановлення ухвали, якою негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який знаходиться на території військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із правових норм ч. 1 ст. 206 КПК України і Закону України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту клопотання і доданих до нього документів не вбачається, що щодо ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження і той тримається під вартою в установі, перелік яких визначений ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення». До клопотання не долучені докази про те, що ОСОБА_3 незаконно затриманий працівниками ТЦК та СП, і тих обставин, що той незаконно утримується на території військової частини.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

У слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи в інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням кримінального провадження, та розгляду у порядку ст. 206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Належним способом реагування на незаконне позбавлення особи волі, про що зазначає у клопотанні адвокат ОСОБА_2 , є звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Слідчий суддя вважає, що заявлені у клопотанні адвокатом ОСОБА_2 в інтересах заявника ОСОБА_3 вимоги виходять за межі повноважень слідчого судді.

Правові норми ст. 206 КПК України не містять порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, що подане в порядку ст. 206 КПК України. Проте, правовими нормами ч. 4 ст. 304 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у разі, якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

За викладених обставин слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за клопотанням у порядку ст. 206 КПК України адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 206 і 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

у відкритті провадження за клопотанням у порядку ст. 206 КПК України адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів із дня постановлення.

Слідчий суддя