У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши заяву засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 , про відвід головуючої судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання для призову на військову службу за мобілізацією,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуюча суддя ОСОБА_5 ) перебуває клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання для призову на військову службу за мобілізацією.

17.04.2024 засудженим ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлено відвід головуючої судді ОСОБА_5 з тих підстав, що суд просив доставляти його у судове засідання, однак є ухвала про проведення відеоконференції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 року головуючою суддею з розгляду заяви про відвід судді визначено суддю ОСОБА_1 . Розгляд заяви про відвід було призначено на 26.04.2024. Розгляд справи відкладався на 29.04.2024 для надання можливості засудженому ОСОБА_3 надати додаткові пояснення до заявленого відводу, належним чином повідомити суддю ОСОБА_5 про час і дату розгляду заяви про відвід.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлений відвід, вважає суддю упередженою у розгляді клопотання, порушеними розумні строки розгляду клопотання. Так, справа довгий час не призначалась до розгляду, незважаючи на вимоги КПК України, приймалось рішення про доставку у судове засідання, а судове засідання при цьому не відбувалося, у зв`язку з чим засуджений звернувся із заявою про розгляд клопотання у режимі відеоконференції, яка була задоволена, однак, одночасно на розгляд надсилалась вимога про доставку у судове засідання, зокрема, 29.03.2024 про доставку на 08.04.2024 - одночасно прийнято рішення і про доставку, і про проведення засідання в режимі відеконференції. Повідомив, що засуджений вироком у Полтавській області, кожного дня у нього відбуваються по 4-5, а то і 7 засідань, які змушений був у з`язку з цим переносити, тому заявив відвід. Підтримав думку адвоката, що є засудженим, а отже, судові засідання не могли не відбуватись, оскільки його кожного разу доставляли із УВП №9, а у режимі відеоконференції необхідно було або довго чекати, або ж суд не виходив на зв`язок, довідки про про протилежне відсутні у матеріалах. Окрім того, довго розглядалось питання про призначення захисника, тільки після нагадування було задоволено клопотання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засідання вважає обгрунтованим заявлений відвід, зважаючи на неодноразові зриви судових засідань, не розгляд клопотання у розумні строки. Стосовно неявки засудженого у судові засіданні відмітив, що кожного разу забезпечується конвоювання засудженого з УВП, установою забезпечується проведення відеоконференцій, тому засідання не можуть відбуватись за відсутності засудженого чи не відбуватись, його участь забезпечується, а докази неможливості проведення засідань через несправність обладнання, неможливість забезпечення відеоконференції у матеріалах справи відсутні.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд заяви про відвід без його участі, заперечив проти задоволення такої заяви, оскільки це може призвести до порушення розумних строків розгляду справи, яка перебуває у провадженні судді ОСОБА_5 .

На розгляд відводу особа, якій заявлено відвід, не з`явилася, письмових пояснень не надала.

Дослідивши заяву про відвід, матеріали справи, заслухавши учасників, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст. 75, 76 КПК України.

Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (ч. 1 ст. 75 КПК України). Наведений перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до Першого показника Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, принцип незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою (п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки суддів).

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (Заява № 21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 КПК у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Під час розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_5 судом не встановлено фактів, що свідчили б про упередженість судді з точки зору наявності суб`єктивного критерію під час розгляду клопотання ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання для призову на військову службу за мобілізацією. Суддею вживалися заходи з витребування належних документів для розгляду даного клопотання (такі були надані 08.04.2024), розгляду клопотання про залучення захисника (подано 26.12.2023, ухвала суду від 23.02.2024, доручення від 01.04.2024), призначення судових засідань у режимі відеоконференції, відсутність вимог про доставку засудженого у судове засідання. Поряд з цим, незгода сторони з вказаними процесуальними рішеннями судді щодо розгляду клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання для призову на військову службу за мобілізацією не може бути підставою для відводу. Вказане спростовує доводи стосовно наявності об`єктивного критерію, який би вказував на небезсторонність судді при розгляду поданого клопотання.

Отже, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України, таких підстав судом не встановлено, а обставини які б викликали сумнів в неупередженості головуючої судді ОСОБА_5 і унеможливлювали винесення судом об`єктивного рішення у справі також не встановлені.

Таким чином, на думку суду зазначена засудженим у заявленому відводі обставина не свідчить про наявність підстав, передбачених ч.1 ст.75 КПК України, для відводу судді. Інших підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, для відводу засудженим не зазначено та не встановлено їх судом.

Таким чином, із врахуванням зазначених вище підстав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про відвід головуючої судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання для призову на військову службу за мобілізацією.

Керуючись статтями 2, 3, 21, 75, 76, 80, 81, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про відвід головуючої судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання для призову на військову службу за мобілізацією.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02.05.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1