Провадження № 1-кс/761/9870/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2023 року, у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2023 року, у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 21.03.2023 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року за фактом вчинення кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Серед переліку арештованого майна на підставі ухвали від 21.03.2023 р. у справі №761/9458/23 заходяться земельні ділянки та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме: земельна ділянка - кадастровий номер: :10:001:2217, площа (га): 0,5105 у Львівській обл.; земельна ділянка - кадастровий номер: :10:001:2214, площа (га): 0,12 у Львівській обл.; квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля насосної станції розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (опис майна: будівля насосної під літ. Б).

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на земельну ділянку - кадастровий номер: :10:001:2214 площа (га) 0,12 зареєстровано за ОСОБА_3 19.09.2022 р. В день реєстрації права власності відбулось об`єднання земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :10:001:2198 площа (га) 0.06 та :10:001:0042 площа (га) 0,06. Вказані земельні ділянки були придбані ОСОБА_3 04.05.2017 р. та 18.04.2019 р. відповідно.

Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на земельну ділянку - кадастровий номер: :10:001:2217, площа (га): 0,5105 зареєстровано за ОСОБА_3 18.10.2022 р. В день реєстрації права власності відбулось об`єднання земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :10:001:0234 площа (га) 0,06; 610166300:10:001:0058 площа (га) 0,0722; :10:001:0237 площа (га): 0,06; :10:001:0018 площа (га): 0,06; :10:001:0057 площа (га): 0,0642; :10:001:0201 площа (га): 0,06; :10:001:0212 площа (га): 0,035. Вказані земельні ділянки були придбані ОСОБА_3 07.07.2016 р., 10.08.2015 р., 13.11.2020 р., 10.08.2015 р., 10.08.2015 р., 24.03.2015 р., 13.11.2025 р. відповідно.

Так, 25.03.2020 р. на підставі договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00, що укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , ОСОБА_3 набула права власності на зазначену квартиру.

Так, 17.11.2014 р. на підставі договору купівлі-продажу будівлі насосної під літ. Б, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , ОСОБА_3 набула права власності на зазначену будівлю насосної.

З документів які підтверджують право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки, квартиру та будівлю насосної, слідує, що всі вони придбані у законний спосіб до моменту реєстрації кримінального провадження № 0000162 від 18.04.2022 р., у якому на них накладено арешт.

01.03.2024 у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 прийнято рішення про зупинення кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. Уважають, що свідчить, що всі необхідні дії проведені слідством та залишилось виключно встановити місцезнаходження підозрюваних. Вказали, що арештоване майно ОСОБА_3 не представляє цінності для слідства.

Вказали, що арештоване майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , не наділено ознаками, які притаманні речовим доказам в розумінні ст.98 КПК України. Спеціальна конфіскація може застосовуватись виключно у кримінальних правопорушеннях визначених ст. 96-1 КК України, серед яких відсутній кримінальне правопорушення, передбачене статтею 110-2 КК України.

Таким чином, скасування арешту з належного ОСОБА_3 майна, жодним чином не вплине на дотримання принципу "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Також зазначили, що питання щодо передачі майна ОСОБА_3 в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів не ініційовано, що опосередковано підтверджує відсутність процесуальної зацікавленості саме до цього майна з боку сторони обвинувачення.

Крім того, зауважили, що жодного доказу з приводу того, що вказане нерухоме майно здобуте внаслідок вчинення злочинів, що розслідуються, чи якимось чином пов`язане з розслідуваними подіями, стороною обвинувачення на даний час не здобуто.

Таким чином, в ході досудового розслідування сторона обвинувачення не спростувала законне походження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 та не довела причетність такого майна до розслідуваних обставин.

На підставі наведеного просять слідчого суддю скасувати арешт майна.

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи клопотання, зазначив, що ОСОБА_3 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, з урахуванням періоду, який розслідується, таке втручання у право власності ОСОБА_3 не буде відповідати завданням кримінального провадження. Просив задовольнити клопотання з підстав, наведених у ньому, та скасувати арешт, який накладено на нерухоме майно, яке належать ОСОБА_3 .

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 заперечував з приводу задоволення клопотання, зазначив, що вказане питання вже вирішувалося слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва та у задоволенні було відмовлено. Уважає, що вказане нерухоме майно має значення для кримінального провадження, є речовими доказами. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення учасників розгляду клопотання, проаналізувавши доводи клопотання, вивчивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, в тому числі, з метою збереження речових доказів.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 за ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року накладено арешт та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме: земельна ділянка - кадастровий номер: :10:001:2217, площа (га): 0,5105 у Львівській обл.; земельна ділянка - кадастровий номер: :10:001:2214, площа (га): 0,12 у Львівській обл.; квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля насосної станції розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (опис майна: будівля насосної під літ. Б).

Зі змісту ухвали вбачається, що арешт на вказане нерухоме майно було накладено з метою збереження речових доказів, які уважають на етапі постановлення ухвали 21.03.2023 року виправдовували потреби досудового розслідування.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.

Проте з часом тривалості кримінального провадження, обсягу обставин, які розслідуються, прокурор не обґрунтував, що в подальшому нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 може бути використане як доказ, при тому, що ОСОБА_3 обґрунтувала законність походження та належність майна, надані фактичні дані, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, до подій які розслідуються.

Вказане свідчить, що арешт накладений на земельну ділянку - кадастровий номер: :10:001:2217, площа (га): 0,5105 у Львівській обл.; квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю насосної станції розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (опис майна: будівля насосної під літ. Б), які належать ОСОБА_3 , фактично придбані до події, обставини якої розслідуються, не відповідає співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у подальшому. Підстави уважати, що таке майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, відпали. При цьому ОСОБА_3 не повідомлена про підозру протягом кримінального провадження.

Таким чином, на теперішній час матеріали кримінального провадження не містять переконливих доказів того, що вказане арештоване нерухоме майно, набуто ОСОБА_3 у власність протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального чи правопорушення.

Крім того, прокурором не доведено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення його збереження.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналогічна правова позиція відображена ЄСПЛ, як у справі «Бакланов проти Росії», так і в справі «Фрізен проти Росії», в яких суд зазначив що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

Разом з цим, як вбачається з викладеного, накладений у даному кримінальному провадженні арешт вказаного нерухомого майна ОСОБА_3 жодним чином не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, окрім факту належності майна до предмету злочину, використання його як засобу чи знаряддя вчинення злочину чи одержання внаслідок вчинення злочину та/або встановлення, що воно є доходами від такого майна, для застосування арешту майна орган досудового розслідування повинен був довести, що ОСОБА_3 здобула майно незаконно. З тривалістю кримінального провадження сторона обвинувачення повинна надати більш вагомих та переконливих даних для збереження та продовження втручання у права власника.

Натомість жодних відомостей щодо дослідження цих фактів та доказів, які підтверджують наявності у арештованого майна таких ознак, на даний час не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року, підлягає частковому задоволенню.

При цьому відсутні підстави скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2024 року на земельну ділянку - кадастровий номер: :10:001:2214, площа (га): 0,12 у Львівській обл., з урахуванням даних про обставини, які розслідуються, оскільки представником власника майна в судовому засіданні не доведено, що вказана земельна ділянка придбана у власність ОСОБА_3 до подій, які розслідуються у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року, вказаним способом, як на те посилається представник у клопотанні.

Таким чином, в цій частині у задоволенні клопотання необхідно відмовити, представником не доведено, що існують обставини, передбачені ст. 174 КПК України, для скасування арешту з земельної ділянки - кадастровий номер: :10:001:2214, площа (га): 0,12 у Львівській обл., у зв`язку з чим клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи клопотання, необхідно врахувати загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, відповідність принцип у співмірності.

За таких обставин слідчий суддя дійшов до висновку про часткове задоволення клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 року, в частині майна, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме:

-земельна ділянка - кадастровий номер: :10:001:2217, площа (га): 0,5105 у Львівській обл.;

-квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-будівля насосної станції розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (опис майна: будівля насосної під літ. Б).

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, підлягає негайному виконанню, на неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1