Провадження №11-сс/801/192/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_2 (суддя - доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_6 ,

прокурор: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді ОСОБА_1 , в справі за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 04 грудня 2023 року,

встановив:

В грудні 2023 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 04 грудня 2023 року; зобов`язати уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України, за заявою ОСОБА_6 від 04 грудня 2023 року.

Скарга мотивована тим, що 04 грудня 2023 року заявник, засобами електронного зв`язку, звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора України щодо вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України.

Однак, листом Вінницької обласної прокуратури заявнику відмовлено у вчиненні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вказаною скаргою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 04 грудня 2023 року відмовлено.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області мотивована тим, що відомості, які зазначені у заяві не містять в собі даних, що можуть вказувати на конкретні ознаки складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги його скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника суд попередньої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів обґрунтованих доводів відмови в задоволенні поданої скарги. Вважає, що місцевим судом не повно досліджено подані докази, а також обставини викладені в заяві. Разом з тим, покликається на ті ж обставини, які викладені ним в поданій скарзі.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення скаржника та думку прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 грудня 2023 року ОСОБА_6 , засобами електронного зв`язку, звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора України щодо вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України (а.с. 22-27).

Вказана заява Офісом Генерального прокурора України направлена для розгляду по суті до Вінницької обласної прокуратури та листом від 14 грудня 2023 року №31-2862-22, за підписом начальника відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12 , заявнику повідомлено наступне: «Відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами, викладеними у Вашій заяві.» (а.с. 28-29).

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої та другої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке затверджено наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 №298, передбачено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. (п.п. 2 п. 1 Розділу 2 Положення)

Отже, кримінально-процесуальне законодавство передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, але не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, а лише тих, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Верховний Суд у своєму рішенні від 30 вересня 2021 року (Постанова ККС ВС у справі 556/450/18) вказав, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів справи, які також встановлені місцевим судом:

Вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця м. Дніпропетровська, не одруженого, працюючого заступником директора ТОВ «Стіма-Експерт», не судимого в силу ст. 89 КК України, засуджено:- за 94 КК України (1960 року) на 13 років позбавлення волі; - за ч.2 п.п. 7, 13 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; - за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі; - за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_13 200.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 17 березня 2009 року по справі №5-779к09 касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_14 задоволено частково та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Цією ж ухвалою, у решті вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2023 року по справі №127/13234/23 в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку - відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, остання була оскаржена ОСОБА_6 в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року по справі №127/13234/23 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, - без зміни.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2023 року по справі №127/13234/23 відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні його заяви про роз`яснення ухвали Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року.

Вказана, на думку ОСОБА_6 , відмова суду у задоволенні клопотання заявника та відмова суду в апеляційній скарзі заявника, свідчить про вчинення суддями кримінальних правопорушень.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року по справі №127/7248/23 в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, а саме визнання незаконним та скасування рішення адміністративної комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» від 29 листопада 2022 року - відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, остання була оскаржена ОСОБА_6 до Вінницького апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року по справі №127/7248/23 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволено частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення адміністративної комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» від 29 листопада 2022 року - скасовано.

Цією ж ухвалою, призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

На думку ОСОБА_6 , відмова суду у задоволенні клопотання заявника та подальше скасування ухвали суду в апеляційній інстанції, свідчить про вчинення суддею кримінального правопорушення.

Проте, місцевим судом, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, такі твердження заявника є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. (ст. 129-1 Конституції України)

Згідно зі статтею 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про судоустрій і статус судді" передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до частини першої та третьої статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус судді" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

При цьому, положенням ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність, зокрема, уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку за результатами такої оцінки, що відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З вищенаведених встановлених судом фактичних обставин справи, з урахуванням наведених положень закону, беззаперечно встановлено, що суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 , в межах наданих йому повноважень, здійснено розгляд клопотань засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, та за результатами їх розгляду прийнято рішення, які в подальшому суддями Вінницького апеляційного суду, в межах наданих їм повноважень, переглянуті в апеляційному порядку.

Натомість заявником ОСОБА_6 ініційовано абсолютно безпідставне кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 374 КК України в діях судді Вінницького міського суду Вінницької області та суддів Вінницького апеляційного суду.

Таким чином, місцевий суд, враховуючи вищенаведене, дослідивши скаргу та заяву ОСОБА_6 , прийшов до вірного висновку, що відомості, які зазначені у заяві не містять в собі даних, що можуть вказувати на конкретні ознаки складу кримінального правопорушення.

В цьому контексті суд звертає увагу на те, що при безпідставно ініційованому досудовому розслідуванні порушуються гарантії недоторканості суддів та їх незалежності у виконанні професійних обов`язків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року схвалені основні принципи незалежності судових органів, згідно яких судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. Не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя, і судові рішення, винесені суддями, не підлягають перегляду. Цей принцип не перешкоджає здійснюваному відповідно до закону судовому перегляду чи пом`якшенню вироків, винесених судовими органами.

Відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року, одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Посилання ж заявника на вимоги ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки вбачається, що ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Крім того, уповноваженим органом в межах компетенції заявнику було надано відповідну відповідь та роз`яснення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів обґрунтованих доводів відмови в задоволенні поданої скарги, а також не повно дослідив подані докази та обставини викладені в заяві не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеними висновками суду, якими надано належну оцінку як кожному доказу окремо так і в їх сукупності.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а наведені доводи в апеляційній скарзі викладених в ній висновків суду не спростовують.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.117, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4