ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 646/1776/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/337/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 02 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб, а саме до 15 04 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що підстави для застосування запобіжного заходу мають ґрунтуватися на реальних ризиках вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування. Проте, вказує, що оскаржувана ухвала не містить достатніх доказів або обґрунтувань, які б підтверджували такі ризики.

Крім того, наголошує на необґрунтованості підозри, оголошеної ОСОБА_6 , оскільки ані сама потерпіла, ані пасинок підозрюваного не підтверджують подій, які інкримінуються останньому.

Зазначила також, що слідчим суддею не було враховано обставини, які позитивно характеризують підозрюваного, а саме: міцні соціальні зв`язки, наявність дружини, двох неповнолітніх дітей самого підозрюваного та двох неповнолітніх дітей дружини від першого шлюбу, які перебувають на утриманні підозрюваного.

За вказаних обставин, вважає обраний щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід занадто суворим та вважає за можливе застосування щодо останнього більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та прокурор не з`явилися. Про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності захисника, підозрюваного та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 за призовом, 23 12 2023 року самовільно залишив місце розташування військової частини, та в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вчинив злочин з наступних обставин.

Так, 15 02 2024 близько 22-00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину розташованого по вул. Шкільній в с. Гетьманівка Куп`янського району Харківської області, запропонував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та своєму пасинку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сісти в належний йому автомобіль ВМW 520І сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

Після чого, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, у період дії воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України від 24 02 2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, котрий неодноразово продовжувався указами Президента України, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб, затверджений Законом України від 06.02.2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні», переслідуючи на меті тиск на ОСОБА_8 для подальшого примушування її до вступу в оральний статевий зв`язок, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому, і свідомо бажаючи їх настання, шляхом обману, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, попрохав у ОСОБА_8 належний їй мобільний телефон марки Redmi7A М1903С3ЕG у корпусі синього кольору, котрий придбав останній батько ОСОБА_10 у 2023 році, ніби то для здійснення дзвінка, після чого поклав вищевказаний телефон до кишені своєї куртки, тим самим відкрито заволодів чужим майном.

На прохання потерпілої ОСОБА_8 повернути мобільний телефон, ОСОБА_6 відмовив, поки вона не вступить з ним в оральний статевий акт.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 15 02 2024 року близько 23-00 години, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину розташованого по вул. Шкільній в с. Гетьманівка Куп`янського району Харківської області запропонував ОСОБА_8 та своєму пасинку ОСОБА_9 сісти в належний йому автомобіль ВМW 520І сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

Після чого, ОСОБА_6 маючи злочинний умисел спрямований на вчинення дій сексуального характеру пов`язаний із оральним проникненням в тіло іншої особи, відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 є неповнолітньою особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, маючи на меті подальше задоволення статевої пристрасті, посягаючи на статеву недоторканість потерпілої, почав вимагати від останньої вступити з ним в оральний статевий акт, в якості винагороди за раніше знайдений ним мобільний телефон ОСОБА_8 , на що остання відмовилась.

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, попрохав у ОСОБА_8 її мобільний телефон марки Redmi7A М1903С3ЕGу корпусі синього кольору, аби зателефонувати її матері, після чого почав погрожувати ОСОБА_8 , повідомити працівникам поліції та її рідним, про порушення останньою комендантської години, якщо вона відмовиться вступити в оральний статевий зв`язок з ОСОБА_6 .На прохання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 повернути мобільний телефон, ОСОБА_6 відмовив, поки вона не вступить з ним в оральний статевий акт.

Після чого, ОСОБА_6 , розклав водійське сидіння автомобіля на котрому він знаходився, та перебуваючи у положенні лежачи, взявши ліву руку неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , котра знаходилась на задньому сидінні вищевказаного автомобіля, та засунув її до своїх штанів, примусивши доторкнувшись до його статевого органу. ОСОБА_8 намагаючись вчинити опір діям ОСОБА_6 витягнула свою руку з його штанів, однак ОСОБА_6 не зважаючи на супротив неповнолітньої потерпілої взяв її ліву руку і засунув собі в штани, примусивши її доторкнутись до його статевого органу.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 153 КК України, тобто у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), щодо неповнолітньої та ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану.

17 02 2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 153 та ч.4 ст. 186 КК України.

Того ж дня слідчий звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.3 ст. 153 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважав неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слідчий посилався на долучені до клопотання докази, а саме на: протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол огляду місця події від 16 02 2024 року на відкритій ділянці місцевості, навпроти адміністративної будівлі ВПД №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Куп`янський район, сел. Шевченкове, вул. Центральна, 31, де в присутності понятих було проведено огляд автомобіля марки ВМW 520І pд.н.з. НОМЕР_2 , в якому було виявлено та вилучено: змиви з ручок задніх дверей автомобіля, предмет схожий на пістолет з надписом « НОМЕР_3 » made іn Таiwan № НОМЕР_4 на іншій стороні надпис у вигляді №177САL4.5 мм чорного кольору, транспортний засіб марки ВМW 520І сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , металевий переносний механізм для піднімання вантажів червоного кольору.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та існування ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч. 3 ст. 153 КК України, які є тяжкими злочинами і за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, враховуючи, що 23 12 2023 року ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи, що ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на свідків та потерпілу, то у даному кримінальному провадженні, не можна виключати можливість такого впливу останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь чи взагалі відмови від своїх показань.

Крім того, колегія суддів погоджується і з існуванням ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а саме вчинення діянь, як діючим військовослужбовцем в особливий період, а саме у період воєнного стану, тобто за тяжких обставин у яких опинилося суспільство, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 не зупиниться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень чи перешкоджанням кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану, враховуючи, що інкриміноване обвинуваченому правопорушення характеризується аморальністю та цинічністю дій останнього, що принижує честь і гідність потерпілої, посягаючи на статеву свободу неповнолітньої дитини, колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Істотних же порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Що стосується посилання апелянта на незаконність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу через необґрунтованість повідомленої йому підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів зазначає, що, дослідження вказаних питань можливо лише під час розгляду справи по суті, в тому числі наявності та відсутності підстав, які виключають кримінальну відповідальність, а також дослідження доказів з приводу їх належності, процесуальної допустимості та достатності для вирішення питання щодо винуватості або не винуватості підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин, на цьому етапі кримінального процесу, вочевидь є недостатніми суб`єктивні твердження та оціночні судження захисника щодо його незгоди зі змістом оголошеної підозри.

З огляду на викладене, колегія суддів керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., який встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_6 в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Твердження апелянта щодо наявності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, а саме дружини та неповнолітніх дітей, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини не є безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки, виходячи із доводів захисника, вони існували і на час подій, які інкримінуються підозрюваному і вони не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 при вчиненні протиправних діянь.

В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного просить врахувати наявність у підозрюваного двох винагород Захисника Вітчизни та За оборону Харкова, проте, на переконання колегія суддів, враховуючи обставини, за яких було вчинено інкриміновані ОСОБА_6 дії, а саме вчинення їх під час самовільного залишення місця розташування військової частини, де останній проходив військову службу, цінність вказаних нагород нівелюється.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних же порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 02 2024 року про застосування до підозрюваного за ч.4 ст. 186, ч.3 ст. 153 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 15 04 2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4