ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1709/24 Справа № 185/8889/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0001030 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 12.09.2019 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 «а» ст. 72 КК України частково приєднано 1 міс. За вироком Дніпровського апеляційного суду, до відбуття визначено 3 роки 7 місяців позбавлення волі, 25.02.2022 року звільнений із Синельниківської ВК Дніпропетровської області (№94) за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК та призначено покарання:

- ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- ОСОБА_11 у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК, строком на 5 років.

Згідно вироку суду, 03 червня 2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 з раніше знайомим ОСОБА_9 , поблизу будинку АДРЕСА_4 , побачили раніше не знайомого їм потерпілого ОСОБА_12 та реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб підійшли до потерпілого, почали наносити йому удари руками по тулубу, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав, тобто застосовували відносно потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та відкрито, а ОСОБА_6 і повторно, викрали майно, що належить потерпілому, а саме мобільний телефон марки марки «Нuawеі» модель Нuawеі ТІТ-U02, бежевого кольору, заподіявши останньому матеріальну шкоду на суму 983,33 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 наводить доводи та вимоги зміст, яких зводиться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, що дослідженими доказами не підтверджується факт заволодіння ним чи обвинуваченим ОСОБА_9 , майном потерпілого, а тому його дії слід перекваліфікувати на ст. 125 КК.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 просить вирок суду в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 змінити, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 КК на ч. 1 ст. 125 КК, призначивши йому покарання за цим законом.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_6 заперечує наявність умислу на відкрите заволодіння майном потерпілого, а тілесні ушкодження наносив останньому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, так як потерпілий грубо відповів ОСОБА_6 . Зазначає, що за поясненнями обвинуваченого, мобільний телефон потерпілого дали обвинуваченому працівниками поліції під час його затримання, після чого опечатали. На місці затримання відбитки пальців у обвинувачених відбирали без понятих. Потерпілий під час слідчого експерименту вказав, що не знає в який момент у нього пропав телефон і хто з обвинувачених його витягував. За показаннями свідка ОСОБА_13 , вона не бачила хто у потерпілого забирав телефон. Під час затримання обвинувачених телефону при них не було. Свідок ОСОБА_14 - поліцейський чергової частини, після повідомлення на лінію 102, подзвонив на телефон потерпілого, слухавку взяв якийсь чоловік та повідомив, що йому телефон не потрібен на що свідок йому запропонував підійти до магазина, на що той погодився. Захисник посилається на протокол огляду, згідно якого телефон був знайдений у траві, як пояснювали обвинувачені недалеко від місця де їх затримали. Зазначає, що у справі відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, а його дії підпадають під кваліфікацію за ч. 1 ст. 125 КК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з недоведеністю прокурором складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що допитані в судовому засіданні свідки та потерпілий не вказали, що саме обвинувачені заволоділи телефоном потерпілого і цим доказам суд першої інстанції не дав належної оцінки. Суд першої інстанції не дав належної оцінки клопотанню захисту про визнання недопустимими доказами два протоколи огляду місця події від 03.06.2023 та 05.06.2023 під час яких проводились ті самі процесуальні дії, а саме змиви з мобільного телефону слідів пальців рук. При цьому, захист зауважує, що на телефоні виявлені сліди пальців рук обвинувачених, однак не виявлено слідів потерпілого. Зазначає, що ОСОБА_9 не причетний до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, коли обвинувачені зустріли потерпілого, то ОСОБА_9 побачив свою знайому та відійшов до неї, щоб поговорити.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачені в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги сторони захисту та з підстав, викладених у скаргах просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_6 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Захисник ОСОБА_8 про час, дату і місце судового засідання в апеляційному суді повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, на відеозв`язок не вийшов, про причини неявки не повідомив та з клопотанням про відкладення судового засідання до суду не подавав. Учасники апеляційного провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_9 просили проводити судове засідання без участі захисника ОСОБА_8 , участь якого, відповідно до ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не обов`язкова.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту, які не погоджувались з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, на підставі чого посилались на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є не обґрунтованими, а вирок суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, є достатньо мотивованим, з огляду на наступне.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Позиція сторони захисту зводиться до того, що обвинувачені не заволодівали мобільним телефоном потерпілого, а ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження з раптово виниклих особистих неприязних відносин, в той час, як ОСОБА_9 був не причетний до цих подій та розмовляв осторонь зі своєю знайомою, то така позиція спростовується дослідженими в суді першої інстанції та перевіреними в апеляційному суді наступними доказами.

Так потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що йому наносили удари двоє чоловіків, яких він в подальшому впізнав, як ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . При цьому потерпілий розумів, що метою нанесення йому тілесних ушкоджень є заволодіння його телефоном, який був у кишені і він прикривав її. Телефон витягнули з кишені, коли він ще стояв. Хто витягнув він не бачив. Телефон перебував в лівій кишені джинсів. Куди ОСОБА_9 його вдарив, він не пам`ятає, але впевнений, що вдарив не менше одного разу. Телефон був у лівій кишені обтягуючих джинсів, і його було видно з кишені. ОСОБА_9 вдарив його після того, як телефону вже не було в нього. Телефон випасти не міг, на місці події телефону також не було. Очевидцем цих подій була його знайома ОСОБА_15 , з якою вони разом йшли в магазин. На питання суду, потерпілий пояснив, що після бійки він оглядав місце події, шукав телефон, однак він не випав, на місці його не було. Зателефонувавши з телефону знайомої на свій телефон, ніхто не відповідав, проте виклик йшов. Коли прийшли на магазин «112», то обвинувачені вже там перебували та поліція у траві знайшла його телефон. Коли обвинувачені побачили його перший раз, коли потерпілий зі знайомою проходили повз, то обвинувачені просили у нього телефон, щоб подзвонити.

На слідчому експерименті від 08 червня 2023 року потерпілий ОСОБА_12 показав та розповів, що він разом зі своєю знайомою ходив у магазин. На зворотному шляху на зустріч йшли двоє чоловіків. Чоловік у червоній футболці поклав йому руку на шию та сказав: «Пішли поговоримо», відвів його з дороги під дерево та почали наносити йому удари, відчув, що з кишені хтось з двох чоловіків дістав мобільний телефон (а.с. 143-148).

Відповідно до протоколу впізнання від 03 червня 2023 року, потерпілий ОСОБА_12 за рисами обличчя, вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка 03.06.2023 заволоділа його мобільним телефоном із застосуванням насильства (а. с. 102-104). Також, серед наданих 4 знімків вказав на ОСОБА_9 , як особу, яка заволоділа його мобільним телефоном із застосуванням насильства (а.с. 105-107).

Свідок ОСОБА_13 була очевидцем зазначених подій, підтвердила показання потерпілого та пояснила, що ОСОБА_9 був поруч з ОСОБА_6 та наніс потерпілому декілька ударів. Підтвердила, що у потерпілого був телефон. Коли вона підняла потерпілого, телефону не стало. Вона зі свого телефону почала телефонувати на номер потерпілого, гудки йшли, але поруч телефону не було. Десь через півгодини вони прийшли додому та зателефонували у поліцію з її телефону, приїхали працівники поліції та відвели їх до ларька «112» у районі селища «Полігон». Підтвердила відомості, які повідомила під час слідчого експерименту. Вона не бачила, хто і як у потерпілого забирав телефон. Коли потерпілий йшов в магазин, то обвинувачені просили в нього подзвонити.

З дослідженого в суді першої інстанції протоколу проведення слідчого експерименту від 27 червня 2023 року за участі свідка ОСОБА_13 видно, що вона разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 повертались із магазину та пішли по дорозі навпроти буд. АДРЕСА_5 . На зустріч їм йшли два чоловіки, один із них у червоній футболці схопив ОСОБА_12 за шию та почав відводити до дерева, після чого вдарив його ногою у живіт. Другий чоловік стояв навпроти. У цей час чоловік у червоній футболці вдарив ОСОБА_16 по голові, і коли той впав, то чоловіки били його ногами по тілу (а.с. 149-154).

Свідок ОСОБА_14 , допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції, пояснив що працює інспектором Павлоградського РВП чергового відділу моніторингу. З ОСОБА_6 знайомий, відносини добрі, ОСОБА_17 не знає. Дати не пам`ятає, але в той день він знаходився на добовому чергуванні. На лінію 102 надійшло повідомлення про пограбування, на місце події біля ДК було направлено слідчо-оперативну групу. Двоє невідомих побили та забрали телефон. Після цього він здійснив дзвінок на номер потерпілого, який той повідомив. Трубку взяв невідомий чоловік, який не представився. Він запропонував тому чоловікові підійти в магазин 112 (в тому ж районі) та повернути вказаний мобільний телефон, останній погодився, і сказав, що він йому не потрібен. Після цього, на цей магазин було направлено наряд реагування патрульної поліції. Вони встановили двох чоловіків, які були біля магазину та або біля них, або біля магазину був знайдений телефон.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що він зі своїм знайомим ОСОБА_19 знаходився біля зупинки - кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по вул. Дніпровській. Працівники поліції попросили їх побути понятими, вони погодились. Вони спостерігали за роботою працівників поліції, як вони знайшли телефон біля кущів зліва. Працівники поліції підняли чорний сенсорний телефон та поклали його у спецпакет. Він бачив, як діставали телефон та зняли з нього відбитки. Обвинувачених там не бачив. Поліція у цей момент вже була там. Вони підписували протокол, проводились слідчі дії. Вони своїми підписами засвідчили протокол. Хто викинув у кущі телефон, він не бачив. Це був вечір, коли проводився огляд. Він не пам`ятає, щоб у його присутності вмикали телефон. Протокол читали, там було все вірно записано, він поставив свій підпис. Поліція ніяких імен не називала.

З протоколу огляду від 03 червня 2023 року, слідує, що об`єктом огляду є ділянки місцевості, яка розташована поблизу торгового павільйону АДРЕСА_4 . Поблизу торгового павільйону на землі у траві виявлений мобільний телефон марки «Huawei», на якому виявлені пошкодження скла на передній частині телефону у вигляді тріщин. З телефону зняті відбитки пальців, понятий підтвердив свої підписи в протоколі (а.с. 92-96).

Згідно з висновком судової трасологічної експертизи від 15 червня 2023 року, слід пальця руки розмірами 20х24 мм, вилучений 03.06.2023 під час огляду місця події, залишений великим пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , слід пальця руки 18х16 мм залишений середнім пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 157-167).

В судах першої та апеляційної інстанції захист ставив питання про визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом, оскільки на телефоні немає відбитків потерпілого.

Суд першої інстанції мотивовано відхилив такі доводи захисту, і з такими мотивами погоджується апеляційний суд, з огляду на те, що вилучення відбитків з телефону потерпілого зафіксоване протоколом огляду місця події та підтверджено показами понятого (свідка ОСОБА_18 ), а з показів потерпілого слідує, що телефон перебував у лівій кишені джинсів, які є обтягуючими, тому логічним є висновок, що поверхня телефону зазнавала фізичного впливу з обох сторін в кишені джинсів, а значить і механічним шляхом витирались відбитки, крім того потерпілий особисто телефон з кишені не витягував, а вилучений він у нього під час завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

На експертизу надішли відбитки в запечатаному вигляді та експертом констатована їх належність обом обвинуваченим.

Паперовий конверт з аркушем паперу з двома відрізками липких стрічок зі слідами пальців рук та первинним пакуванням, паперові конверти з дактилоскопічними картами ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження (а.с. 168).

У судовому засіданні в суді першої інстанції вказані відбитки та первинне пакування були безпосередньо досліджені. Вони засвідчені підписами понятих, в тому числі й понятого, допитаного в якості свідка. У первинному пакуванні з підписами понятих відбитки були надані експерту та ним зроблено висновки про належність їх обвинуваченим.

В супереч твердженням захисників, перевіркою технічної фіксації допиту потерпілого ОСОБА_12 , підтверджується, що він вказував про його побиття двома особами. Крім того, з самого початку досудового розслідування потерпілий ствердно давав показання, що двоє осіб щодо нього вчинили злочин, що підтверджується електронним рапортом про надходження повідомлення на лінію 102 та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.06.2023.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправдивими показання обвинувачених щодо вчинення злочину ОСОБА_20 одноосібно і правильно вважав, що така позиція є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Така позиція захисту є аналогічною і в суді апеляційної інстанції, яка спростовується зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , слідчими експериментами за участю потерпілого та цього свідка, протоколами пред`явлення обвинувачених для впізнання в ході яких потерпілий вказав на ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , як на осіб, які вчинили щодо нього злочин та заволоділи його майном.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до висновку трасологічної експертизи сліди пальців рук двох обвинувачених були віднайдені на телефоні потерпілого.

Також апеляційний суд зважає на показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він здійснив дзвінок на номер потерпілого та трубку взяв невідомий чоловік, який не представився і якому він запропонував підійти до магазину 112 та повернути вказаний мобільний телефон, на що останній погодився. Після цього, на цей магазин було направлено наряд реагування патрульної поліції.

Згідно з протоколу огляду торговий павільйон АДРЕСА_4 , а згідно з протоколом затримання, обвинувачений ОСОБА_6 був затриманий на цій же вулиці, фактично куди спрямував свідок ОСОБА_14 невідомого чоловіка, який відповів на виклик на телефон потерпілого для його повернення. На цій же вулиці біля магазину 112 був виявлений і ОСОБА_9 .

За показаннями потерпілого вулиця Достоєвського у м. Павлоград (місце вчинення злочину) та АДРЕСА_4 (місце затримання ОСОБА_6 та місце виявлення телефона) є значно відділеними один від одного.

Про єдиний умисел обвинувачених також свідчить узгодженість їх дій, а саме обопільне нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та заволодіння телефоном під час нанесення тілесних ушкоджень, хоча потерпілий і не бачив хто саме з двох обвинувачених дістав телефон з його кишені.

За змістом ст. 26, ч. 2 ст. 27 КК співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Співвиконавцем є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом.

Злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недопустимість протоколів огляду від 03.06.2023 та від 05.06.2023, як доказами з тих підстав, що, на думку захисника, проведено ідентичні процесуальні дії змиви з мобільного телефону слідів пальців рук, колегія суддів вважає безпідставними, тому що вони спростовуються змістом цих протоколів. Так, згідно з протоколом від 03.06.2023 в ньому зафіксований огляд місця виявлення телефону та зняття з нього слідів пальців рук, а за змістом протоколу огляду від 06.06.2023, проведення метою цієї слідчої дії було встановлення належності даного телефона потерпілому ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 120-132). Відповідно, доводи про визнання висновку трасологічної експертизи недопустимим доказом з цих же підстав, апеляційний суд також вважає безпідставними.

Доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність у ОСОБА_6 умислу на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, апеляційний суд відхиляє, оскільки наведеними вище доказами, поза розумним сумнівом, встановлено направленість умислу, як в діях ОСОБА_6 , так і ОСОБА_9 саме на відкрите заволодіння майном потерпілого і їх дії були явними та очевидними, як для самого потерпілого, так і для свідка ОСОБА_13 .

Посилання захисника, що під час затримання ОСОБА_6 , йому та ОСОБА_9 працівники поліції дали в руки телефон і тільки потім помістили в спецпакет, не знайшли об`єктивного підтвердження та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18 .

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 зводяться до власної, суб`єктивної переоцінки вибіркових показань потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_21 .

Прямими доказами винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є показання потерпілого та очевидця подій ОСОБА_13 , а та обставина, що вони не вказували хто саме з обвинувачених витягнув телефон з кишені потерпілого не має вирішального значення, з огляду на встановлений єдиний протиправний умисел на заволодіння майном потерпілого та узгодженість їх дій.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування та прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким суд дав належну правову оцінку, в тому числі й тим на які посилалась сторона захисту в апеляційних скаргах.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, які належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення та правильно кваліфікував їх дії за ч. 4 ст. 186 КК.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, корисливих злочинів майнової спрямованості, врахував відомості про осіб обвинувачених та призначив покарання у відповідності з положеннями статей 50, 65 КК і таке покарання, на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 ставить вимогу про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, при цьому не наводить жодних аргументів в підтвердження будь-яких підстав для прийняття такого рішення відповідно до ст. 415 КПК, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника апеляційний суд розцінює як необґрунтовані.

Отже, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи не спростовують правильності висновків, викладених у вироку суду і не містять переконливих аргументів, які би дозволили суду апеляційної інстанції дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 22, 94, 370, 373 КПК, який забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників задоволенню не підлягають, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4