Справа № 161/5425/24
Провадження № 1-кс/161/1663/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 22 березня 2024 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення обшуку від 13.03.2024, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, виявленого та вилученого 13.03.2024 під час проведення обшуку автомобіля марки «Опель Віваро», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: мобільний телефон чорного кольору марки «HTC» IMEI НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з чохлом чорного кольору; мобільний телефон марки «iPhone» темно-синього кольору з двома квітками рожевого кольору на чохлі; мобільний телефон марки «Nomi» чорного кольору; 20 згортків ізоляційної стрічки, з вмістом невідомої речовини, зовні схожої на особливо небезпечну психотропну речовину PVP, з позбавленням права володіння, користування та розпорядження.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001020 від 13 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Окрім цього, зі змісту клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що близько 22 год. 40 хв. 12 березня 2024 року, поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зупинено автомобіль марки «Опель Віваро», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зберігав 20 «закладок» з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини PVP, з метою збуту.

12 березня 2024 року о 22:50 год., поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, про що в присутності захисника було складено відповідний протокол та затриманого поміщено в ІТТ №1 ГУНП у Волинській області.

В ході проведення обшуку автомобіля марки «Опель Віваро», д.н.з. НОМЕР_1 , серед іншого було вилучено 20 згортків ізоляційної стрічки, з вмістом невідомої речовини, зовні схожої на особливо небезпечну психотропну речовину PVP, яку ОСОБА_5 зберігав з метою збуту.

Окрім того, в ході обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон чорного кольору марки «HTC» IMEI НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з чохлом чорного кольору, мобільний телефон марки «iPhone» темно-синього кольору з двома квітками рожевого кольору на чохлі, мобільний телефон марки «Nomi» чорного кольору.

Також у клопотанні зазначено, що постановою слідчого від 16.02.2024 вищевказані речі визнано речовими доказами, так як вони відповідають критерієм, визначеним у ст. 98 КПК України.

Оскільки вказані вилучені згортки та мобільні телефони, на думку слідчого та прокурора, мають важливе значення у даному кримінальному провадженні, тому звернулися до суду з клопотанням про арешт майна.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, водночас, подали до суду заяву про проведення судового засідання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, судове засідання проводиться за їх відсутності, а також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів (у цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу); 2) спеціальної конфіскації (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України); 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна); 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження).

З аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що сторона кримінального провадження повинна довести конкретну мету накладення арешту на майно.

Як вказано вище, арешт майна, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, слід зазначити, що зміст клопотання містить посилання на постанову слідчого від 16.02.2024 про визнання вилучених речей речовими доказами, проте до матеріалів клопотаня не долучено відповідної постанови, яка підтверджувала б, що виявлені та вилучені 13.03.2024 під час проведення обшуку автомобіля марки «Опель Віваро», д.н.з. НОМЕР_1 , згортки та мобільні телефони визнано речовими доказами.

Окрім цього, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінального правопорушенням, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів).

З висновку експерта №СЕ-19/103-24/3473-НЗПРАП від 13.03.2024 вбачається, що у складі наданої на дослідження кристалічної речовини зеленого кольору наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не виявлено.

Також, з висновку експерта №СЕ-19/103-24/3607-НЗПРАП від 19.03.2024 вбачається, що у складі наданих на дослідження кристалічних речовин зеленого кольору у 19 (дев`ятнадцяти) безбарвних прозорих полімерних зіп-пакетах, що поміщені до сейф-пакету № ICR 0203677, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не виявлено.

За таких обставин не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, яке розслідується в межах кримінального провадження №0001020 від 13 березня 2024 року у якому слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи висновки №СЕ-19/103-24/3473-НЗПРАП від 13.03.2024 та №СЕ-19/103-24/3607-НЗПРАП від 19.03.2024, а також зважаючи, що стороною кримінального провадження не доведено необхідності та конкретної мети накладення арешту на вилучені згортки та мобільні телефони, тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення обшуку від 13.03.2024, у кримінальному провадженні №0001020 від 13 березня 2024 року відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1