Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2656/23
Провадження № 1-кп/935/106/24
У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 18.08.2023, стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тримується в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке обґрунтовано тим, що, що наявні достатні підстави для необхідності та обґрунтованості продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки існує реальний ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 , від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано обвинувачується, а саме позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років. Крім того, вік обвинуваченого ОСОБА_4 ,, стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 до моменту вчинення кримінального правопорушення був непрацевлаштований, неодружений, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, має негативну характеристику за місцем проживання тобто не має стійких соціальних зв`язків, що збільшує ризик втечі від кримінального переслідування, крім того, у сторони обвинувачення наявні підстави вважати, що існують ризики, визначені п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, за час тримання під вартою ОСОБА_4 , вказані ризики не зменшились, судовий розгляд в межах кримінального провадження не завершено, а тому вищевказані обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення заявленого прокурором клопотання, просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У зв`язку із цим, існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (« ОСОБА_7 проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 квітня 2024 року.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про його особу. Обвинувачений ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, має негативну характеристику за місцем проживання.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки він зареєстрований та проживає в одному населеному пункті разом із потерпілою, свідками, не має стійких соціальних зв`язків, постійного джерела доходів, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі не обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілу, свідків, які проживають у цьому ж населеному пункті, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, тому, з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки, виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним обрати останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Встановлені ризики на цій стадії судового розгляду переважають над принципом поваги до особистої свободи. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто по 31 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1