Справа № 495/5/24
№ провадження 1-кс/495/714/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0000595 від 31.12.2023 -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000595 від 31.12.2023, який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2024.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі 495/5/24 від 03.01.2024 клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000595 від 31.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України задоволено. Накладено арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії ДО № НОМЕР_1 від 01.03.2023 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку ВЛК №958 від 01.03.2023 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак заявник наголошує, що накладення арешту обмежує його законні права та інтереси, зазначає що арешт накладено необґрунтовано.

Так, 06.03.2024 на адресу дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_6 було надіслано адвокатський запит з метою встановлення наступної інформації про те?чи завершено проведення технічної експертизи відносно тимчасового посвідчення військовозобов?язаного серії ДО N?002545, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2023, довідку ВЛК N?958 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2023 на ім?я ОСОБА_3 та у разі якщо технічна експертиза завершена, чи можливо отримати ОСОБА_3 на відповідальне зберігання вищевказані документи?

14.03.2024 року на адвокатський запит від 06.03.2024 року, отримано відповідь дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНІ в Одеській області ОСОБА_6 про те, проведення технічної експертизи документів, a саме: тимчасового посвідчення військовозобов?язаного серії ДО N?002545 видане ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2023, довідку ВЛК N?958 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2023 на ім?я ОСОБА_3 завершено.

Окрім того, згідно відповіді дізнавача ОСОБА_6 встановлено, що до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що військовозобов?язаний ОСОБА_3 , 1974р.н., 01.03.2023 року знятий з військового обліку та визнаний непридатним до військової служби.

Також, згідно відповіді дізнавача ОСОБА_6 встановлено, що на даний момент повернення документів ОСОБА_3 не є можливим, оскільки ухвалою Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області накладено арешт на зазначені документи, за вказаним питанням рекомендовано звернутись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України заявник просив скасувати арешт, накладений на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії ДО № НОМЕР_1 від 01.03.2023 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку ВЛК №958 від 01.03.2023 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиції сторін.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, 08.04.2024 надав заяву у якій просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву за вхідним ЕП-1290/24 Вх. від 01.04.2024 у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання та просить суд розглядати клопотання за його відсутності.

Мотивація суду.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено та конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована в ст.391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, одним з яких є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Порядок скасування арешту майна визначений ст.174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Дослідивши надані до суду матеріали слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000595 від 30.12.2023 надано належним заявником.

В рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000595 за фактом використання завідомо підробленого документа 30.12.2023 в період часу з 18 години 10 хвилин по 18 годну 25 хвилин за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, автошлях Р-72 у приміщенні ПП «Старокозаче», було проведено огляд місця події, в ході якого було вилучено наступні документи, а саме:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії ДО № НОМЕР_1 від 01.03.2023 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- довідку ВЛК №958 від 01.03.2023 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з дослідженої постанови дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000595 від 31.12.2023 проведено судово-технічну експертизу документів та згідно висновку експерта № СЕ-19/116-24/394-ДД від 19.01.2024 встановлено:

- надана на дослідження довідка військово-лікарської комісії 958 від 01.03.2023 та тимчасове посвідчення військовозобов?язаного серії ДО №002545 на ім?я ОСОБА_3 , не містить вихідних даних підприємства-виробника, а також не є бланком суворої звітності;

- будь-які зміни первісного змісту реквізитів (підчистки, дописки, травлення та змивання) у довідку військово-лікарської комісії N? 958, видану на ім?я ОСОБА_3 , та в тимчасове посвідчення військовозобов?язаного серіїї ДО НОМЕР_1 видане на ім?я ОСОБА_3 , не вносились. Зазначений висновок експерта спростовує факт підробки вищезазначених документів.

З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.01.2024 за N? 2/145, вбачається, що ОСОБА_3 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та 01.03.2023 року був знятий з військового обліку як визнаний військово-лікарською ІНФОРМАЦІЯ_3 «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

На підставі положень ст.ст. 40-1, 110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження N? 0000595 від 31.12.2023 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування. Власник майна вказує на втрату потреби застосування арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Факт перебування майна під арештом тривалий час фактично позбавляє конституційного права власника на законних підставах розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що на даний час відпала потреба у забезпеченні кримінального провадження в частині накладення арешту на належні ОСОБА_3 документи, оскільки кримінальне провадження закрито, а перебування належного заявнику майна призводить до невиправданого обмеження права власності володільця.

Як вбачається з пункту 18 статті 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За правилами визначеними частиною першою статті 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

З аналізу вищенаведених норм слідує висновок про те, що слідчий суддя здійснює повноваження судового контролю, в тому числі, щодо накладення та скасування арешту майна, виключно в межах здійснення досудового розслідування, яке розпочинається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та завершується днем звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або ж днем ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Частиною третьою статті 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України).

В той же час, Велика Палата Верховного суду у постанові від 30.06.2020 при розгляді справи №727/2878/19 сформувала правовий висновок наступного змісту:

- на слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

- отже, у разі, якщо арешт на майно накладено відповідно до КПК України 2012 року, то особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою дізнавач, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Скасування арешту вказаного майна є підставою для його повернення власнику (законному володільцю) або уповноваженій ним особі.

З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, оскільки потреба у застосуванні такого заходу забезпечення відпала у зв`язку з закриттям кримінального провадження.

Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000595 від 31.12.2023, який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2024 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі 495/5/24 від 03.01.2024 на:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії ДО № НОМЕР_1 від 01.03.2023 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- довідку ВЛК №958 від 01.03.2023 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1