Пр. № 1-кп/521/1112/24
ВИРОК
16 лютого 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до положень ст. 89 КК України особи, що не має судимості*,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
02 вересня 2023 року о 23 год. 55 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки HYUNDAI SONATA, номерний знак НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по горизонтальному, асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Мельницької, з боку вул. Балківської у напрямку вул. Степової в м. Одесі, у темну пору доби, в умовах зовнішнього міського електроосвітлення дорожнього покриття з ввімкненим ближнім світлом фар.
На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній рух, по дві смуги в кожному напрямку, протилежні напрямки якого поділені розділовою розміткою 1.3 (подвійна суцільна лінія).
Автомобіль, під керуванням ОСОБА_4 , рухався у правій смузі свого напрямку руху в зоні дії знаку 3,29 «Обмеження максимальної швидкості 30 км/год», зі швидкістю 39-40,7 км/год, та наближався до не регульованого світлофорами пішохідного переходу, який знаходиться навпроти будинку № 3 по вул. Мельницькій м. Одеси.
Наближаючись до зазначеного пішохідного переходу ОСОБА_4 , у порушення п.п. 1.5., 1.7., п/п б), д) п. 2.3., п. 12.1. «Правила дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі Правил, якими передбачено:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровлю громадян, завдавати матеріальних збитків».
п.1.7. «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цім засобом у дорозі».
п/п д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, був неуважний, за дорожньою обстановкою постійно не стежив, не переконався, що на проїзній частині немає пішоходів, які можуть створити для нього небезпеку, відволіклася від керування, не своєчасно виявив небезпеку для свого руху, у вигляді пішохода похилого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вказаної дороги, з ліва на право, відносно напрямку руху автомобіля по не регульованому пішохідному переході, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 порушуючи вимоги 12.9 б), п. 18.1 Правил:
п. 12.9. Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12А, 12.5, 12. 6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;
п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху аж до зупинки керованого ним автомобіля, не зменшив його швидкість, продовжив рух у зазначеному режимі та допустив наїзд правою передньою частиною кузову автомобіля, на пішохода ОСОБА_6 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу похилого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тілесні ушкодження, а саме: а) закрита черепно-лицьова травма: множинні садна, синці і забійні рани голови, багатоуламковий перелом кісток і хрящів носа, вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах голови справа, крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочку; закрита травма тулуба: множинні садна передньої поверхні грудної клітки та черевної стінки, синець передньо-бічної поверхні грудної клітки справа, синець клубової ділянки тулуба справа, карманоподібне відшарування та крововилив передньо-бічної поверхні грудної клітки справа, вогнищеві крововиливи задньої поверхні грудної клітки справа та поперекової ділянки тулуба, переломи 2,3,4,5,6,7,8,9-го правих ребер поміж передньою і середньою пахвовими лініями та переломи 3,4,5,6,7-го лівих ребер по середньоключичній лінії з крововиливами та розривами пристінкової плеври, забій легенів, розриви грудної частини аорти з крововиливом в навколоаортальну клітковину, середостіння та ліву плевральну порожнину (1100 мл рідкої крові), крововиливи навколо судинної ніжки селезінки, під капсулою підшлункової залози та в товщі брижі тонкої кишки; травма кінцівок: рвано-забійні рани задньої поверхні правого передпліччя та тильної поверхні правої кисті, синці і садна тильної поверхні правої і лівої кисті, синці передньо-зовнішньої поверхні правого стегна у верхній і нижній третинах, садна і рвані рани правого стегна, синець передньо-внутрішньої поверхні правого колінного суглоба, садно передньо-внутрішньої поверхні правого колінного суглоба і правої гомілки у верхній третині, рвані рани передньо-зовнішньої поверхні правої гомілки у нижній третині, садно передньо-зовнішньої поверхні лівого колінного суглоба, карманоподібне відшарування та вогнищевий крововилив в м`яких тканинах передньо-внутрішньої поверхні лівого стегна у середній і нижній третинах, передньо-внутрішньої поверхні лівого колінного суглоба та передньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки у верхній, середній та нижній третинах, карманоподібне відшарування і крововилив в м`яких тканинах передньо-зовнішньої поверхні правого стегна у верхній, середній та нижній третинах та правого колінного суглобу, відкритий багатоуламковий перелом правої стегнової кістки у середній та нижній третинах з крововиливом в м`яких тканинах правого стегна, відкритий перелом правих великогомілкової і малогомілкової кісток у нижній третині з крововиливом в м`яких тканинах правої гомілки. Всі тілесні ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_6 та зазначені у п. «а,б,в» даних підсумків, заподіяні при дорожньо-транспортній події одночасно, складають поєднану травму і тому оцінюються разом, були небезпечними для життя та згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (г), 2.1.3. (л), 2.1.3. (м), 2.1.3. (о), 2.1.3. (п) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.
Всі вищезазначені тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_6 , прижиттєво, безпосередньо перед настанням його смерті, що підтверджують дані судово-гістологічного дослідження - м`які тканини з крововиливами та внутрішні органи з ушкодженнями - з мінімальними реактивними змінами.
Смерть ОСОБА_6 настала від поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок, спричиненої йому під час дорожньо-транспортної події, у вигляді крововиливів під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочку, переломів правих і лівих ребер, розривів грудної частини аорти з крововиливом в ліву плевральну порожнину та відкритих переломів кісток правої нижньої кінцівки.
Допущенні водієм ОСОБА_4 , порушення вимог п. 18.1 «Правил дорожнього руху» України, знаходяться в прямому причино - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі потерпілого ОСОБА_6 .
Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, щиро розкаявся, повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини за яких відбулася ДТП та пояснив, що дійсно перед пішохідним переходом уважним не був та відволікся від керуванням автомобілем, внаслідок чого і стався наїзд на потерпілого.
Окрім повного визнання своєї вини, винна обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників кримінального провадження судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також предметом дослідження судом доцільним було визначено дослідження матеріалів, які підтверджують наявність судових витрат, речових доказів.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та учасниками обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доказана та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його соціальне та матеріальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, позитивну поведінку обвинуваченого як після скоєного злочину, так і в ході досудового слідства та розгляду справи в суді, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами які пом`якшують покарання ОСОБА_4 щире каяття, повне визнання своєї вини у вчиненому злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 в ході судового розгляду не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд також враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
При обранні виду та міри покарання, судом також враховані обставини дорожньо-транспортної пригоди, з яких випливає, що порушення правил дорожнього руху носило умисний характер з боку ОСОБА_4 , який проігнорував вимоги цілої низки «Правил дорожнього руху», а саме: 12.9 б), п. 18.1, грубо порушив їх та допустив наїзд на пішохода, внаслідок чого була спричинена смерть людині.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує зокрема те, що обвинувачений, повністю визнав свою винуватість, виявляє щире каяття, на диспансерних обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансері не значиться, одружений.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою вину, усвідомив протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у нижніх межах санкції осудної статті.
Суд також вважає за необхідне не призначити ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене ч.2ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з грубим порушенням останнім правил дорожнього руху.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, та таким, що відповідає його особі, справедливим, а також достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Оцінюючи доводи в судових дебатах захисника обвинуваченого та прокурора про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованими.
Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст. 286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Відтак, виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений обвинуваченим злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким; внаслідок вчиненого злочину загинула людина, що є невідворотним наслідком.
Щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обставина, позитивно характеризує його особу після вчинення злочину, але, на переконання суду, не змінюють того, що вчинений ним злочин є тяжким, суспільно небезпечним, та таким, який був вчинений обвинуваченим з причин грубого порушення ним низки правил дорожнього руху.
Враховуючи викладене, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75, 76 КК України при призначенні покарання.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Цивільний позов по справі відсутній.
Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язанні із залученням експерта, підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст. ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
До набрання вироком законної сили, обрати у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, взявши ОСОБА_4 під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з моменту його фактичного затримання.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 4 062 (чотири тисячі шістдесят дві) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.
Речові докази по справі:
-лазерний диск DVD-R з логотипом фірми «ARTEX» об`ємом пам`яті 4700 MB - зберігати при матеріалах кримінального провадження;
-транспортний засіб марки «Hyundai Sonata», р/н НОМЕР_1 повернути безоплатно власнику, а саме - ОСОБА_8 у встановленому законом порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - з дня отримання його копії.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя: Сергій ЧЕРЕВКО