Справа № 346/6809/23
Провадження № 1-кс/346/160/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Cлідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю: ОСОБА_3 , від імені якого подана скарга його представником: ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області скаргу представника ОСОБА_3 : адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій,

в с т а н о в и в :

До суду, із вказаною скаргою на постанову від 18.12.2023 року слідчого слідчого відділу Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 15.12.2023 року про визнання земельних ділянок та нежитлового приміщення речовими доказами і накладення арешту, звернувся його представник.

Аргументи сторін.

Позиція скаржника. Починаючи з 13.10.2023 р., дати внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України (за фактом самовільного захоплення земельної ділянки Державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування"), на підставі ухвали слідчого судді який зобов`язав внести відомості до ЄРДР, слідчий допустив бездіяльність у вигляді не визнання двох земельних ділянок та нежитлової будівлі, яка знаходиться на одній з цих ділянок речовими доказами, а також не звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт цього майна. Через що, ОСОБА_3 15.12.2023р. подав до слідчого клопотання про визнання вказаних нерухомих речей речовими доказами та накладення на них арешту. Проте слідчий постановою від 18.12.2023р. відмовив у задоволенні такого клопотання посилаючись на те, що досудовим розслідуванням не встановлено будь-яких доказів існування обгрунтованої підозри у тому, що кримінальне правопорушення взагалі було вчинено. При цьому скаржник додав, що він має право оскаржити таку постанову слідчого, оскільки вказані процесуальні дії, які слідчий не здійснює є слідчими діями, а тому постанову про відмову у їх проведенні ОСОБА_3 , якого представляє скаржник, може оскаржити.

Позиція слідчого. Він відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , оскільки досудовим розслідуванням не встановлено будь-яких доказів існування обгрунтованої підозри у тому, що кримінальне правопорушення взагалі було вчинено. А тому визнавати вказані нерухомі речі речовими доказами не є доцільним, і через це немає потреби накладати на них арешт.

Оцінка суду щодо можливості розгляду скарги.

В силу ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

І згідно з ч.2 ст.303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування, але можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді.

Отже, законодавець розділяє усі рішення, дії та бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, на дві групи оскарження. Перша - ті, що можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні. Друга - ті, що можуть бути оскаржені тільки під час підготовчого провадження у суді.

І слідчий суддя відзначає, що до першої групи рішень, дій та бездіяльності, які можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні, згідно з п.1 відноситься і бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Проте не будь-які рішення слідчого про відмову у задоволенні клопотання заявника чи потерпілого про вчинення процесуальних дій можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, навіть якщо вони пов`язані із необхідністю припинення бездіяльності слідчого, яка може бути оскаржена під час досудового розслідування.

Зокрема, з огляду на буквальний зміст ч.1 ст.303 КПК, на стадії досудового розслідування можна оскаржити тільки такі рішення слідчого: 1) рішення про зупинення досудового розслідування; 2) рішення про закриття кримінального провадження; 3) рішення про відмову у визнанні потерпілим; 4) рішення при застосуванні заходів безпеки; 5) рішення про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 6) рішення про зміну порядку досудового розслідування; 7) відмова слідчого, у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження.

Отже, за вказаними положеннями, якщо застосовувати метод буквального тлумачення норми права, у випадку, якщо має місце бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, то заявник чи потерпілий має право її оскаржити на стадії досудового розслідування. Але, якщо заявник чи потерпілий звернувся до слідчого із клопотанням про вчинення тих процесуальних дій, які на його думку слідчий не вчиняє, хоча повинен був би вчинити у визначений КПК України строк, проте слідчий прийме рішення про відмову у задоволенні такого клопотання, то оскаржити рішення слідчого про відмову у задоволенні такого клопотання на стадії досудового розслідування, заявник чи потерпілий зможуть тільки у тому випадку, якщо мова іде не про всі процесуальні дії, а тільки про ті, що відносяться до слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій.

Тобто, за такого нормативного тлумачення і за такого правозастосування, буде мати місце ситуація, за якої людина, яка одразу звернеться до суду (слідчого судді) з метою оскаржити бездіяльність слідчого у нездійсненні будь-яких процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, але не вчинив, то така людина зможе отримати доступ до правосуддя швидко та ефективно, вже на стадії досудового розслідування. Але якщо людина (що і зробив ОСОБА_3 ) скористається своїм правом, передбаченим ст.220 КПК України, на подання клопотання слідчому про виконання тих процесуальних дій, які слідчий не вчиняє, хоча повинен був би вчинити у визначений КПК України строк, якщо такі процесуальні дії не відносяться до слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій, то така людина внаслідок реалізації одного права (заявити клопотання про вчинення процесуальних дій для усунення бездіяльності) позбавляється іншого - більш важливого права - на доступ до правосуддя, з метою оскарження бездіяльності та рішення (яким обгрунтовується така бездіяльність), так само швидко та ефективно, як це гарантується КПК України для тих людей, які із таким клопотанням до слідчого не звернуться. Оскільки в останньому випадку, оскарження можливе тільки на підготовчому провадженні.

Отже, у цьому випадку, якщо людина попередньо не звертається до слідчого з метою усунення ним своєї бездіяльності, а одразу звертається до слідчого судді, вона отримує розгляд її скарги на бездіяльність слідчого одразу, а інша людина, яка попередньо звернулась до слідчого з метою усунення ним своєї бездіяльності із клопотанням усунути бездіяльність, такого ж швидкого розгляду одразу не отримує (якщо мова іде про бездіяльність слідчого, яка стосується не вчинення процесуальних дій, які не відносяться до слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій).

Тобто, конституційне право такої людини на оскарження бездіяльності органів державної влади та їх посадових і службових осіб, що передбачено ч.2 ст.55 Конституції України обмежується, хоча і в одному, і у другому випадку, мова йде про реалізацію людиною одного й того ж права - права на оскарження бездіяльності слідчого. Але у першому випадку людина може оскаржити таку бездіяльність одразу, а у другому - тільки під час підготовчого провадження.

Тому, слідчий суддя переконаний, що у цьому випадку має місце неоднозначне регулювання питання оскарження на досудовому розслідуванні бездіяльності слідчого щодо нездійснення ним процесуальних дій (які не відносяться до слідчих чи негласних слідчих дій), які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, але не вчиняє,

Як наслідок, слідчий суддя застосовує ч.6 ст.9 КПК України якою передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. А однією з таких засад, в силу п.1 ч.1 ст.7 та ч.1 ст.8 КПК України є верховенство права за яким, серед іншого, права людини визначають зміст і спрямованість держави, що також прямо вказано у ч.2 ст.3 Конституції України.

Таким чином, з огляду на все вище викладене, з метою практичної реалізації права ОСОБА_3 на оскарження бездіяльності слідчого, яка на його думку полягає у нездійсненні слідчим процесуальних дій, які він зобов`язаний був вчинити у визначений КПК України строк, але не вчинив, слідчому судді слід розглянути його скаргу, по суті.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя також додає, що на підставі п.7 ч.1 ст.303 КПК України, скарга не могла бути розглянута по суті, оскільки вона передбачає право оскарження на досудовому провадженні тільки рішень слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій. А в силу положень частини 1 статті 223 КПК України слідчі (розшукові) дії - це дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; негласні слідчі (розшукові) дії, в силу положень частини 1 статті 246 КПК України - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом; а арешт майна, згідно з положеннями пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження. Тобто, ні визнання певного доказу речовим, ні його арешт не являється слідчою (розшуковою) чи негласною слідчою (розшуковою) дією. Проте з підстав і мотивів викладених вище, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути по суті.

Оцінка суду щодо вимог скарги, по суті.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

Розглядаючи скаргу заявника, суд виходить із того, що у даному випадку, вона пов`язана із судовим контролем за дотриманням права будь-якої людини захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань (частина 5 статі 56 Конституції України), і зокрема, з огляду на положення частини 1 статті 2 КПК України, через притягнення до кримінальної відповідальності особу чи осіб, які порушують її право чи свободу.

І суд відзначає, що вказане право будь-якої людини захищати своє право чи свободу саме у порядку кримінального провадження, яке включає можливість ініціювати його, включає в себе і право просити слідчого провести певні процесуальні дії, що знаходить свій прояв у положеннях частини 1 статті 220 КПК України за якими, клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Отже, праву будь-якої людини заявляти клопотання, з огляду на зміст частини 1 статті 220 КПК України, кореспондує обов`язок слідчого розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав, із винесенням постанови.

І уважно ознайомившись із змістом оскаржуваної постанови слідчого (а.с.26-27), слідчий суддя констатує, що вона прийнята із дотриманням вказаного КПК строку, але не відповідає положенням п.2) ч.5 статті 110 КПК України, оскільки її мотивувальна частина не містить викладу змісту конкретних обставин, які були підставою для прийняття постанови та конкретні мотиви її прийняття, з урахуванням необхідності наведення слідчим їх обґрунтування.

Зокрема, постанова слідчого містить тільки процитовані положення ч.1 ст.220 та ст.98 КПК України та висновок про те, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено будь-яких доказів існування обгрунтованої підозри у тому, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-2 КК України взагалі було вчинено, тобто мала місце як подія.

Слідчий суддя вимушений відзначити, що така немотивованість прийнятого слідчим рішення у виді постанови щодо його бездіяльності та відмови у задоволенні клопотання про вчинення процесуальних дій, є неприпустимою при прийняття будь-якої постанови слідчим. Слідчий суддя не отримав від слідчого жодних адекватних пояснень того, чому його постанова не містить викладу жодних обставин, на підставі яких слідчий дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

І це при тому, що ухвала слідчого судді, якою орган досудового розслідування було зобов`язано внести відомості до ЄРДР містить чіткий висновок про те, що ОСОБА_3 у заяві про вчинення злочину наведено достатній перелік обставин, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а.с.17-20).

Отже через це, скарга потерпілого підлягає задоволенню. Слід скасувати постанову слідчого від 18.12.2023р. та зобов`язати розглянути клопотання ОСОБА_3 повторно, але без зобов`язання ухвалити рішення у відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки діяти саме так, слідчого зобов`язує ч.1 ст.9 КПК України, тобто закон.

Таким чином, на підставі вище викладеного та керуючись статтями 1-29,32,36,40,40-1,60,214,215,303-310,369-372,376,392-395,532 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Скаргу представника ОСОБА_3 : адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій - задовольнити.

Скасувати постанову від 18.12.2023 року слідчого слідчого відділу Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 15.12.2023 року про визнання земельних ділянок та нежитлового приміщення речовими доказами і накладення арешту.

Зобов`язати слідчого слідчого відділу Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_5 , повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 15 грудня 2023 року про визнання земельних ділянок та нежитлового приміщення речовими доказами і накладення арешту.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо ухвалу не скасовано, вона набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : ОСОБА_1