Єдиний унікальний номер 341/2738/23
Номер провадження 1-кп/341/76/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

28 травня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні клопотання прокурора, подане в межах об`єднаного кримінального провадження від 19.05.2023 № 0000099, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , без визначеного місця проживання, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не одружений, судимий,

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

установив:

Ухвалою суду від 03.04.2024 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01.06.2024 (включно).

28.05.2024 у судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 01.06.2024, а судовий розгляд не може бути завершений до цієї дати з об`єктивних причин. При цьому зазначив, що ризики, які спонукали застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та передбачені КПК України не зменшились з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу та існують і на цей час. Наголосив, що під час здійснення судового провадження зі сторони обвинуваченого звучали погрози в бік прокурора. Просив залишити раніше визначену заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Додав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на особу обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник заперечили щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт. Зазначили, що ризики надумані.

Обвинувачений зазначив, що він має місця для проживання, зокрема квартира у місті Бурштині належить його цивільній дружині та матері його дітей. Переховуватись від суду не збирається. Також, вказав, що за бажання міг би впливати на потерпілого чи свідків з травня 2023 року до листопада 2023 року, проте цього не робив, оскільки йому це не потрібно. На цей час свідки і потерпілий допитані. Крім того, повідомив, що з 2016 року кримінальних правопорушень не вчиняв і не збирається вчиняти.

Крім того, сторона захисту просила зменшити розмір визначеної застави у випадку продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки раніше визначена сума є занадто високою. На утриманні обвинуваченого перебуває двоє дітей і він не має відповідної суми коштів для внесення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2023 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16.02.2024 включно.

Ухвалою суду від 14.02.2024 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.04.2024 (включно).

Ухвалою суду від 03.04.2024 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01.06.2024 (включно).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.04.2024 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2024 про продовження запобіжного заходу щодо нього залишено без задоволення, ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2024 щодо нього без змін. Зазначено, що підстави для зменшення розміру застави відсутні, а факт невизнання обвинуваченим обставин кримінального провадження свідчить про наявність ризику ухилення від суду.

За вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, і згідно зі ст. 12 КК України ці кримінальні правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання суду, зібрані у межах кримінального провадження, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування докази, дослідженні у межах судового розгляду докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим відповідних кримінальних правопорушень.

Також, на переконання суду, на цей час не відпали ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання підозрюваному та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на таке.

З огляду на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, як от сім`ї, з якою він постійно проживає, часта зміна обвинуваченим місця проживання, суворість передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України покарань й історію притягнення особи до кримінальної відповідальності, суд вважає доведеним, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому суд враховує, що відсутні будь-які докази утримання обвинуваченим двох неповнолітніх дітей.

Також, є наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого чи свідків, оскільки обвинуваченому відомі дані про них і, перебуваючи на волі, з метою зменшення своєї участі у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_4 може негативно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні шляхом їх схиляння до дачі показів на свою користь.

При цьому суд не бере до уваги доводи обвинуваченого щодо відсутності такого впливу з його боку на свідків чи потерпілого до листопада 2023 року, оскільки лише 16.11.2023 ОСОБА_4 оголошено підозру, після чого йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тобто, до листопада 2023 року ОСОБА_4 , об`єктивно, міг не усвідомлювати можливе притягнення його до кримінальної відповідальності та наслідків цього.

Також, суд враховує те, що недопитаними, зокрема за клопотанням сторони захисту, залишаються працівник поліції і спеціаліст.

Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення умисних кримінальних правопорушень, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, може й надалі продовжити свою злочинну діяльність, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Отже, під час розгляду цього клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд дійшов висновку, що прокурор довів обґрунтованість існування ризиків, зазначених у клопотанні.

Під час розгляду клопотання суд дійшов висновку про відсутність можливості застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід для запобігання вищезазначеним ризикам, з огляду на таке.

ОСОБА_4 раніше був неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, повторно обвинувачується у вчиненні, зокрема, корисливого злочину в умовах воєнного стану.

Інші дані про особу обвинуваченого, які підлягають оцінці судом відповідно до ст. 178 КПК України, в сукупності з усіма обставинами, указаний висновок не спростовують.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризик впливу на потерпілого та/чи свідків, спеціаліста, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, унеможливлюють застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, суд враховує, що матеріали справи не містять, а сторона захисту не надала, належних доказів можливості виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за відповідною адресою, оскільки надрукований та підписаний від імені ОСОБА_6 «лист» про надання дозволу на проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , поданий самим обвинуваченим. При цьому суд позбавлений можливості ідентифікувати підпис власника житла і встановити дійсну волю ОСОБА_6 без її присутності.

Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого у судовому засіданні та погрози з його боку на адресу інших учасників кримінального провадження.

Отже, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту неможливо, оскільки ОСОБА_4 не має постійного джерела прибутку, не має міцних соціальних зв`язків, санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, що не зможе запобігти ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, спеціаліста чи потерпілого і можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

У зв`язку із наведеним, є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Таким чином, з моменту застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до моменту вирішення цього клопотання не змінились обставини, які стали підставою для обрання вказано запобіжного заходу.

Тобто, прокурор у судовому засіданні довів існування обставин, які свідчать про те, що ризики, для запобігання яким до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід ухвалою суду від 03.04.2024, не зменшились та продовжують існувати надалі.

Своєю чергою, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд дійшов переконання, що в судовому засіданні поза об`єктивним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а відтак клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно задовольнити із визначенням розміру застави.

Суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (з 01.01.2024 становить 3028,0 грн), тобто у сумі 90840,0 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Галицького районного суду Івано-Франківської області, оскільки такий запобіжний захід є достатнім задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про необхідність зменшення розміру застави суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, а 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 80 можливих є співрозмірним з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених ч. 3 ст. 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, встановленому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

1. прибувати за кожною вимогою до суду;

2. не відлучатися із міста Бурштина Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в якому він має можливість проживати, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4. утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками, спеціалістом.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у цій ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на строк шістдесят днів, тобто до 26 липня 2024 року (включно).

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 205, 331, 369-372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , раніше судимого, на строк 60 днів, тобто до 26 липня 2024 року (включно).

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Заставу визначити у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн 0 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1. прибувати за кожною вимогою до суду;

2. не відлучатися із міста Бурштина Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в якому він має можливість проживати, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4. утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками, спеціалістом.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у цій ухвалі розмірі, оригінал документа із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та суддю Галицького районного суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Галицький відділ Івано-Франківської окружної прокуратури.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 26 липня 2024 року (включно).

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_7