Справа № 309/2927/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/423/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09.06.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Яноші Берегівського району Закарпатської області, громадянин України, неодружений, з освітою 9 класів, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий: 12.08.2018 Апеляційним судом Закарпатської області за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 11 (одинадцять) років; 29.11.2018 Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 04 (чотири) місяці; 17.02.2022 Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на строк 02 (два) роки; 09.03.2023 Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 08 (вісім) місяців та на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, засуджений:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09.03.2023 - 03 (три) місяці позбавлення волі та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 03 (три) місяці.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 24.06.2022.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, в розмірі 775 грн 12 коп.

Речовий доказ: велосипед марки «Norman», який знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 залишено останньому.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 24.06.2022 близько 12 год, під час дії Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», знаходячись на АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, переліз через зачинені ворота та проник на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , звідки, скориставшись відсутністю власників та сторонніх осіб, таємно викрав велосипед марки «Norman», який належить ОСОБА_9 вартістю 5778 грн, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09.06.2023, оскільки вважає себе незаконно засудженим.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , неявка якого, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який висловив заперечення щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 348 КПК України роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 суть обвинувачення, та з`ясував чи зрозуміле воно йому.

-3-

Як вбачається із зафіксованого за допомогою технічного засобу на носії інформації запису судового засідання в суді першої інстанції, вирішуючи питання щодо обсягу доказів, які підлягають дослідженню в судовому засіданні, та порядку їх дослідження, суд, встановивши, що фактичні обставини кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого, що було здійснено шляхом поставлення йому запитань, і дослідженням даних, що характеризують його особу.

Приймаючи це рішення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України з`ясував у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Погодившись із таким порядком дослідження доказів, ОСОБА_6 пояснив, що вказані обставини йому зрозумілі і ним не оспорюються, ця позиція є добровільною.

Відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового провадження і дослідження яких було визначено судом недоцільно відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його незаконне засудження, як окрема підстава для скасування вироку суду першої інстанції, є безпідставними і такі апеляційним судом не перевіряються.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище та в умовах воєнного стану, судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких

-4-

повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Що стосується виду та розміру покарання за кримінальне правопорушення, винним у якому визнаний ОСОБА_6 , то при вирішенні даного питання і про це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується, на спеціальних обліках не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкриття кримінального правопорушення, усунення завданої шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання й належним чином умотивував у цій частині своє рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів уважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та являлись передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх також і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.

Зважаючи на положення ст. 50 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання, суд також врахував і те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 09.03.2023 та обґрунтовано призначив покарання за правилами, визначеними ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань.

Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. 55, 65, 66 КК України, призначивши покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.

Будь-які підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

-5-

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09.06.2023 щодо ОСОБА_10 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді