УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року

м. Київ

справа № 523/14349/13

провадження № 51-1275ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2023 року та Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000038

за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

Зміст оскаржених судових рішень

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2023 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року,

ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, у зв`язку

із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності

на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК в редакції, чинній на час вчинення кримінальних правопорушень; кримінальне провадження за № 0000038 від 07 січня 2013 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК закрито.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні; цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 та позовну заяву прокурора в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11» до ОСОБА_5 про стягнення на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи «Міська клінічна лікарня № 11» витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Потерпілий у касаційній скарзі просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що оскаржені рішення постановлені передчасно, необґрунтовано,

із допущенням неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і

не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв її повному, об`єктивному та неупередженому розгляду, не виконав свою основну функцію, яка полягає у притягненні до відповідальності винної особи. Наголошує, що судом першої інстанції систематично порушувалися принципи розумності строків розгляду справи, дуже часто судові засідання переносилися безпідставно, що залишилось і поза увагою апеляційного суду.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржених судових рішень, інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення вчинено 06 січня 2013 року. При цьому органом досудового розслідування його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК.

Відповідно до ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК,

є нетяжким злочином, а передбачене ч. 2 ст. 286 КК, - тяжким злочином.

Відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК ( в редакції на час вчинення кримінальних правопорушень) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК ( в редакції на час вчинення кримінальних правопорушень) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачене основне покарання

у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років відповідно положень ст. 12 КК в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Крім того, відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом

у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Передбачений ст. 49 КК вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків;

не вчинення протягом цих строків нового злочину; не ухилення особи від слідства або суду.

Як убачається з оскарженої ухвали, суд першої інстанції, розглядаючи заявлене стороною захисту клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. ст. 286 КК, на підставі п. 1 ч. 2

ст. 284 КПК (у зв`язку з закінченням строків давності); при цьому йому роз`яснено наслідки закриття провадження, на що він дав згоду.

Крім того, як зазначив суд, ОСОБА_5 більше до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебував, що підтверджується вимогою УІТ ГУНП

в Одеській області від 23 січня 2023 року, від суду не ухилявся, тобто строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів минули передбачені пунктами 3 та 4 ч. 1 ст. 49 КК п`ятирічний та десятирічний строки давності, суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та необхідності закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

При цьому суд зазначив, що закон не пов`язує можливість застосування правил

ч. 1 ст. 49 КК із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення

від кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд, переглянувши ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 , доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив оскаржену ухвалу без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Зокрема, як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5

від кримінальної відповідальності суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення, та перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК, встановивши умови і підстави визначені законом України про кримінальну відповідальність та отримавши згоду обвинуваченого ОСОБА_5 на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив останнього

від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК.

При цьому суд вказав на безпідставність тверджень потерпілого про затягування судом та прокурором судового розгляду вказаного кримінального провадження, зазначивши, що вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Крім того, на що також вказав суд в ухвалі, невиконання своїх обов`язків судом, прокурором та органом досудового розслідування не може бути перешкодою

для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень через допущене, на думку потерпілого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі потерпілого не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити потерпілому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Суворовського районного суду м. Одеси

від 17 лютого 2023 року та Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3