03.06.2024 Справа № 756/4203/24
Провадження № 1-кп/756/1170/24
Справа № 756/4203/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця за національністю, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України,-

в с т а н о в и в:

03.06.2023 року ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію та згідно з рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатним до військової служби. Права на відстрочку від призову по загальній мобілізації, згідно до положень чинного законодавства України не має.

12.09.2023 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 вручено мобілізаційне розпорядження, однак ОСОБА_4 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_10 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022 року, дію якого продовжено Указом Президента України № 451/2023 від 01.05.2023 року, не прибув 15.09.2023 до пункту відправки в команду № НОМЕР_1 , відповідно до Указу Президента України №64-2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану на території України» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, тим самим не відправився в команду № НОМЕР_1 на відправку для проходження військової служби під час мобілізації, чим умисно, протиправно, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України визнав, підтвердив фактичні обставини справи, зокрема показав, що 15.09.2023 року не прибув до пункту відправки для проходження військової служби під час мобілізації, оскільки мав поїхати до батька у АДРЕСА_3 , оскільки батько та матір батька похилого віку та потребують стороннього догляду. Зазначив, що розуміє свій громадянський обов`язок, проте служити не може та не буде.

Судом установлено, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.06.2023 року ОСОБА_4 придатний до військової служби (а.с. 37).

12.09.2023 року ОСОБА_4 отримав мобілізаційне розпорядження, згідно якого мав з`явитися 15.09.2023 року о 08 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 35).

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 про вчинення кримінального правопорушення № 5755 від 19.09.2023 року ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби та не має права на відстрочку, у зв`язку із чим йому вручено мобілізаційне розпорядження та повістку на відправку по команді НОМЕР_1 з вимогою з`явитися на відправку 15.09.2023 року, які були проігноровані (а.с. 32-33).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надав показання про те, що він є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 , в його обов`язки входить прийом громадян, спілкування з ними, направлення на військово-лікарську комісію, контроль завершення військово-лікарської комісії, формування команд, виписка повісток, мобілізаційних розпоряджень і контроль прибуття громадян до команди. ОСОБА_4 у червні 2023 року закінчив проходження військово-лікарської комісії, був визнаний придатним до військової служби та в ході опитування ОСОБА_4 підстав для його відстрочки від військової служби не встановлено, у зв`язку із чим 12.09.2023 року йому запропоновано прибути 15.09.2023 року за командою НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте в цей же день ОСОБА_4 повідомив, що прибувати 15.09.2023 року не збирається, оскільки його близькі родичі перебувають у Донецькій області та це буде заважати йому проходити службу у ЗСУ. Він роз`яснив ОСОБА_4 наслідки неприбуття, на що останній зазначив про його готовність до розгляду справи судом. 15.09.2023 року ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_6 не прибув, про що було складено рапорт та разом з іншими матеріалами справу передано до слідчих органів.

Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає, що вони в цілому узгоджуються між собою, відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також доводять його вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.

Дії ОСОБА_4 , що виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, кваліфікуються судом за ст. 336 КК України.

У відповідності зі ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У обвинувальному акті зазначено, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, однак суд не вбачає щирого каяття обвинуваченого зважаючи на наступне.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 02.11.2021 року зазначив, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

ОСОБА_4 перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, що якщо не виконати свої зобов`язання як громадянина, передбачені ст. 65 Конституції України по швидкій і своєчасній мобілізації й спільній обороні від агресора не можливо дати ефективну відсіч нападникам на країну, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися о 08 год. 30 хв. 15.09.2023 року в ІНФОРМАЦІЯ_8 для проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних причин, не з`явився за викликом. Вказане свідчить про наявність умислу в діях ОСОБА_4 уникнути самого призову за мобілізацією.

В подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Києва після отримання повістки, умисного без поважних причин ухилення від явки на збірний пункт, а також після початку досудового розслідування у кримінальному провадженні, жодного разу до ІНФОРМАЦІЯ_9 не з`явився, хоча мав таку можливість, спроб виправити ситуацію, залучитися до лав ЗСУ не вчиняв, у судових засіданнях висловив категоричну позицію щодо не бажання проходити військову службу, що в сукупності вказує на його свідомі та умисні дії з метою уникнення мобілізації під час особливого періоду.

При цьому, зазначені ОСОБА_4 обставини щодо проживання його батька та бабусі у Донецькій області, необхідності з його слів догляду за ними, а також ремонту пошкодженого будинку, наявності дружини, яка проживає на тимчасово окупованій території, не є поважною причиною, що може виправдати ухилення обвинуваченого від мобілізації на особливий період.

Таким чином обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, його сімейний стан, наявність батьків похилого віку, стан їх здоров`я, а також те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально посередньо, раніше не судимий.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, його перевиховання та виправлення не можливі без ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, а також ст. 75 КК України, як просить сторона обвинувачення, з огляду на суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, суд не вбачає, а тому вважає за доцільне призначити останньому покарання у максимальних межах санкції інкримінованої йому статі.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість призначеного покарання, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком законної сили, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 03.06.2024 року.

Речові докази по справі, а саме оригінал довідки військово-лікарської комісії від 03.06.2023 року № 2563 на ім`я ОСОБА_4 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя