Провадження № 1-кп/127/458/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000332 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженки с. Луги Чечельницького району Вінницької області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з загальною середньою освітою, одруженої, на утриманні має одну неповнолітню дитину, офіційно працевлаштованої, раніше несудимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаною про те, що наразі на всій території України діє правовий режим воєнного стану, 03.02.2024 приблизно о 17 год 20 хв перебувала в приміщенні магазину ТМ «Reserved» в ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по вул. 600-річчя, 17Е в м. Вінниці, в якому здійснює підприємницьку діяльність ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», де під час огляду предметів у неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

В подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, шляхом вільного доступу з торгівельних стелажів магазину взяла набір з двох бюстгальтерів жіночих типу пуш-ап, артикул 7702V-99Х-75С, та жіночу куртку, артикул 0346P-01X-XS, після чого попрямувала з вказаними речами до примірочної. У приміщенні примірочної, переконавшись в тому що за її діями ніхто не спостерігає, з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи в умовах воєнного стану, таємно, руками демонтувала антикражні кліпси з зазначених речей та одягнула їх на себе, після чого покинула приміщення примірочної.

Надалі, не маючи наміру розраховуватись за вказаний товар, ОСОБА_4 пройшла повз касову зону не здійснивши оплату за вказані предмети одягу, після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи ринкова вартість набору, який складається з двох бюстгальтерів жіночих типу пуш-ап, артикул 7702V-99Х-75С, станом на момент вчинення злочину, а саме 03.02.2024, складала 799,00 грн, а ринкова вартість жіночої куртки, артикул 0346P-01X-XS 1499,00 грн.

Відтак, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдала ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» матеріальну шкоду на загальну суму 2298 грн.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 18.02.2024 приблизно о 16 год 02 хв за аналогічних обставин вчинила крадіжку двох бюстгальтерів жіночих типу пуш-ап, артикул 7694V-03Х-75С, та светру жіночого, артикул 1801T-01X-XS.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи ринкова вартість набору, який складається з двох бюстгальтерів жіночих типу пуш-ап, артикул 7694V-03X-75С, станом на момент вчинення злочину, а саме 18.02.2024, складала 599,00 грн, а ринкова вартість светру жіночого, артикул 1801T-01Х-XS 899,00 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не оспорювала час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованими їй злочинами, свою вину визнала у повному обсязі, підтвердила обставини їх скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодилася з кваліфікацією її дій. Також повідомила, що з викраденого майна лише один раз одягала куртку, іншими речами не користувалась. Все повернула працівникам поліції. Окрім того, звертала увагу суду на те, що наразі розрахувалась з потерпілою юридичною особою за всі викрадені речі. Також зауважила, що не може пояснити свій вчинок. Про вчинене щиро шкодує та просила суд не позбавляти її волі.

Представник потерпілої юридичної особи ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, однак в письмовій заяві просила проводити розгляд кримінального провадження без її участі. При призначенні покарання покладається на думку суду.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченої, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність її позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення її права оскаржити в апеляційному порядку визнані нею обставини вчинення злочинів, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованих злочинів та визначені обвинуваченням обставини їхнього вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченою вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що її дії по двом епізодам вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого (визнання вини, щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжкими злочинами, оскільки вчинені в умовах воєнного стану); особливості й обставини вчинення злочинів (злочини вчинені умисно з корисливих спонукань); особу обвинуваченої (раніше несудима, позитивно характеризується за місцем проживання, одружена, виховує неповнолітнього сина (14 років), на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданого збитку.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю злочинів полягає в наданні ОСОБА_4 під час досудового слідства допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Добровільне відшкодування завданого збитку полягає в тому, що ОСОБА_4 за власною ініціативою, ще до скерування обвинувального акта до суду, сплатила потерпілій юридичній особі кошти за всі викрадені нею речі.

Обставиною, передбаченою статтею 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину повторно.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченої, а саме: визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, враховуючи наявність трьох пом`якшуючих обставин та однієї обтяжуючої покарання обставини, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченої та її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на неї відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченій необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченій запобіжний захід не обирався.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме: № 941/24-21 від 12.03.2024 на суму 1893,20 грн та № 1600/24-21 від 29.04.2024 на суму 1135,92 грн, на загальну суму 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 коп., оскільки їхнє проведення було обумовлено розслідуванням скоєних нею злочинів.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 75, 76, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2024 по справі № 127/6917/24 на вилучене 28.02.2024 під час огляду місця події майно, а саме: бюстгальтер чорного кольору марки «Reserved»; бюстгальтер білого кольору марки «Reserved»; бюстгальтер кремового кольору марки «Reserved»; бюстгальтер світло-коричневого кольору марки «Reserved»; кофту жіночу білого кольору марки «Reserved», розміру «XS»; куртку жіночу бежевого кольору марки «Reserved», розміру «XS».

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000332, а саме:

-бюстгальтер чорного кольору марки «Reserved»; бюстгальтер білого кольору марки «Reserved»; бюстгальтер кремового кольору марки «Reserved»; бюстгальтер світло-коричневого кольору марки «Reserved»; кофту жіночу білого кольору марки «Reserved», розміру «XS»; куртку жіночу бежевого кольору марки «Reserved», розміру «XS», які належать Дочірньому підприємству «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» та відповідно до квитанції № 4587 від 05.06.2024 зберігаються в камері зберігання речових доказів Вінницького РУП ГУНП України у Вінницькій області повернути власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: