Дата документу 19.06.2024 Справа № 333/1160/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1160/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/15/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, є приватним підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 660 грн 30 коп.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, докази не доводять наявність умислу у ОСОБА_6 на отримання чужого майна (грошей).

Суд не дав належної оцінки: поясненням ОСОБА_6 ; відеофайлу з карти пам`яті, яка була вилучена під час обшуку, та на якій зафіксовано, як працівник ОСОБА_10 спонукає ОСОБА_11 дати йому хабар та спрямовує ОСОБА_11 , куди покласти гроші, - суд не визнав, що цей доказ підтверджує процес реалізації мети ОСОБА_6 зафіксувати злочин з боку працівників ДАІ; поясненням свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що йому, начальнику ДАІ м.Запоріжжя 25 січня 2016 року під час спілкування телефоном з ОСОБА_6 , останній повідомив, що зняли відеоролик, як його підлеглі працівники ДАІ беруть хабар та що таке повідомлення робить неможливим подальше отримання нерозповсюдження відомостей, які працівники ДАІ (отримання хабара) бажали зберегти в таємниці.

Суд належним чином не обґрунтував, чому суд оцінив критично пояснення ОСОБА_6 про мотиви його дій, а саме: бажання зняти журналістське розслідування про те, на що здатні працівники ДАІ заради не викриття їх злочинних дій, а не отримати чуже майно, чи право на майно або вчинити будь-які дії майнового характеру погрозою розголосити ці відомості про злочин, які вони (працівники ДАІ) бажали зберегти в таємниці, одночасно пояснюючи у суді, що вони не вчинили жодної дії.

Суд належним чином не проаналізував доказ сторони захисту - відеозапис з камери спостереження магазину АТБ.

В судовому засіданні не було встановлено, що у ОСОБА_6 був прямий умисел отримати чуже майно (гроші), поєднане з погрозою розголосити відомості, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, він взагалі не отримував будь-яких грошей.

ОСОБА_6 повідомив начальника ДАІ з обслуговування м.Запоріжжя України в Запорізькій області ОСОБА_13 про те, що його підлеглі вимагали та отримали гроші, що свідчить про відсутність умислу у ОСОБА_6 на отримання грошей за нерозповсюдження відомостей про отримання хабара працівниками ДАІ.

ОСОБА_6 цілком послідовно та логічно пояснив суду, що мав на меті не отримати будь-які кошти, а бажав зафіксувати протизаконні дії та нетактовну поведінку працівників ДАІ, які готові на все заради не викриття.

Суд не дав оцінку доказу, який свідчить про стан здоров`я ОСОБА_6 під час його затримання, та підтверджує, що він перебував у хворобливому безпорадному стані, та що, безумовно, зробило можливим підкладання йому у карман 1500 доларів США.

Суд не дав оцінку тому, що свідки і потерпілий дали різні показання та неоднаково назвали момент передачі коштів ОСОБА_6 .

Отже, захисник вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, а вирок суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати частково, в частині призначення кримінального покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк чотири роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що сам по собі факт віднесення злочину до певної категорії тяжкості не може обґрунтовувати можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Інші доводи суду, наведені в мотивувальній частині вироку, є необґрунтованими.

По-перше, суд, зазначивши про відсутність судимості у ОСОБА_6 , не прийняв до уваги доводи сторони обвинувачення стосовно неодноразового притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності. Так, ОСОБА_6 раніше тричі звільнявся судом від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами. Вказане свідчить про не бажання обвинуваченого зробити належні висновки з приводу своїх протиправних діянь, а отже виключає можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

По-друге, прокурор не погоджується з тим, що факт здійснення обвинуваченим підприємницької діяльності вказує на можливість виправлення останнього поза межами реального відбування покарання.

По-третє, сторона обвинувачення критично ставиться до позитивної характеристики ОСОБА_6 , оскільки згідно з матеріалами провадження достеменно встановлено, що ОСОБА_6 , використовував свій позитивний імідж правозахисника та борця із корупцією з меркантильних, корисливих інтересів, для власного незаконного збагачення. Отже, висновок суду щодо позитивної характеристики ОСОБА_6 не підтверджується дослідженими матеріалами, та є хибним.

Таким чином, прокурор вважає, що суд не належним чином обґрунтував можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, не навівши достатніх та належних мотивів свого рішення та застосував положення кримінального закону, а саме положення ст.75 КК України, яке не підлягає застосуванню.

В результаті вказаного судом призначено ОСОБА_6 покарання, яке є несправедливим через м`якість.

В змінах до апеляційної скарги заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_14 просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та на підставі ч.5 ст.74, п.3 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.189 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Виключити з вироку вказівку про застосування ст.ст. 75, 76 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .

В обґрунтування змін до апеляційної скарги прокурор зазначає доводи, що є аналогічними тим, що містяться в апеляційній скарзі та додатково зазначає про таке.

Інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 189 КК України, з урахуванням змін, внесених Законом України № 617-УІІІ від 22 листопада 2018 року, за класифікацією ст.12 КК України є нетяжким злочином.

На час апеляційного розгляду закінчився встановлений п.3 ч.1 ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 189 КК України.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 189 КК України ОСОБА_6 вчинив 25 січня 2016 року. П`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, враховуючи перебування ОСОБА_6 у розшуку з 20 жовтня 2016 року по 25 грудня 2019 року включно, закінчився 01 квітня 2024 року, отже обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Оскільки стороною захисту в апеляційній скарзі ставиться питання про виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 , то нею фактично заперечується можливість його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а тому він на підставі ч.5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи наведене, прокурор вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді обмеження волі, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України.

Також, прокурор зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. При цьому, із урахуванням того, що прокурором в апеляційних вимогах не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а навпаки прокурор просить взагалі звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.189 КК України, що однозначно поліпшує його становище, а тому, сторона обвинувачення вважає, що враховуючи положення ч.4 ст.401 КПК України, апеляційний розгляд можливо провести у відсутності обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення при таких обставинах.

25 січня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , який був обізнаним про те, що ОСОБА_6 є громадським активістом, діяльність якого направлена на викриття протиправних дій співробітників правоохоронних органів, домовились, що в разі зупинення працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_15 , останній здійснить дії, направлені на передачу грошових коштів працівникам поліції за не притягнення його до адміністративної відповідальності та фіксуватиме дії співробітників поліції шляхом негласного здійснення відеозйомки, а в подальшому передасть ОСОБА_6 зроблений відеозапис.

ОСОБА_15 , будучи впевненим у законності зазначених дій, отримавши від ОСОБА_6 відеореєстратор NERO4, який знаходився у сумці таким чином, щоб його не було видно, з метою введення в оману працівників поліції щодо наявності у нього стану алкогольного сп`яніння, змочив комірець своєї куртки спиртовмісною речовиною та, керуючи автомобілем Volkswagen Passat з реєстраційним номером НОМЕР_1 , вирушив в напрямку вул.Чапаєва в м. Запоріжжі.

В цей час поліцейські Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та поліцейський роти ДПС ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 на службовому автомобілі ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , здійснювали контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху правил, норм і стандартів, діючих у сфері безпеки дорожнього руху.

Приблизно о 9 год. 50 хв. поліцейський ОСОБА_17 зупинив вказаний вище автомобіль Volkswagen Passat, яким керував ОСОБА_15 . Під час розмови ОСОБА_17 з ОСОБА_15 , останній, ввівши в оману поліцейського щодо знаходження у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні службового автомобілю ВАЗ 21099, здійснював негласно, без відома зазначених поліцейських, фіксацію дій співробітників поліції. При цьому ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_17 про намір передати йому грошові кошти у сумі 100 Євро за не притягнення його до адміністративної відповідальності та поклав під пасажирське сидіння указані грошові кошти. Залишивши службовий автомобіль поліцейських, ОСОБА_15 направився до свого автомобіля Volkswagen Passat, де передав відеореєстратор NERO4 з відзнятим відеозаписом ОСОБА_6 .

Після перегляду вказаного відеозапису у обвинуваченого ОСОБА_6 виник умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами поліцейських ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 шляхом висунення їм протиправної вимоги передати йому грошові кошти, погрожуючи у разі невиконання його протиправної вимоги розповсюдити вищевказаний відеозапис у мережі Інтернет. Про свій злочинний намір заволодіти грошовими коштами поліцейських обвинувачений ОСОБА_6 . ОСОБА_15 не повідомив.

25 січня 2016 року приблизно о 10 год. 06 хв. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, підійшов до поліцейських ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , котрі знаходилися напроти буд. АДРЕСА_2 , та повідомив про наявність у нього відеозапису, на якому зафіксовані дії поліцейських, які, на думку ОСОБА_6 , мають ознаки протиправних.

Перебуваючи в зазначеному вище службовому автомобілі, ОСОБА_6 продемонстрував ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 зазначений вище відеозапис, а потім, діючи умисно, з корисливих мотивів, висунув їм протиправну вимогу передати йому грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 25 січня 2016 року складало 148 752 грн 98 коп. При цьому, ОСОБА_6 погрожував поліцейським розголосити відомості, які ті бажали зберегти в таємниці, шляхом розповсюдження у мережі Інтернет відеозапису, на якому зафіксовані дії цих поліцейських.

ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , будучи достовірно обізнаними з діяльністю ОСОБА_6 як громадського активіста і викладеними ним раніше відеозаписами в мережі Інтернет, що ганьблять працівників правоохоронних органів, реально сприйняли погрози обвинуваченого, який, у разі відмови виконати його незаконну вимогу щодо передачі грошових коштів, міг розголосити відомості, які поліцейські бажали зберегти в таємниці, усвідомлюючи при цьому настання негативних для них наслідків у разі розголошення таких відомостей.

25 січня 2016 року приблизно о 20 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_16 , перебуваючи разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 в автомобілі ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 , біля магазину «АТБ», розташованому по АДРЕСА_3 , передав обвинуваченому ОСОБА_6 , а той, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, отримав частину раніше оголошеної ним суми грошових коштів в розмірі 1 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25 січня 2016 р. складало 37 188 грн 24 коп., пообіцявши не розповсюджувати вказані відомості в мережі Інтернет. В результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_16 спричинено майнову шкоду у розмірі 37 188 грн 24 коп.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, тобто вимагання.

На цей час, стороною обвинувачення в апеляційній скарзі, з урахуванням поданих до неї змін, не ставиться питання про скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, а навпаки ідеться про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином питання про погіршення становища обвинуваченого зміненій апеляційній скарзі прокурора не порушується.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.4 ст.401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в жодне з призначених судових засідань до суду апеляційної інстанції не з`явився. Разом з цим, матеріали провадження свідчать про те, що обвинуваченому достеменно відомо про здійснення апеляційного провадження у цій справі. Майже одразу (через декілька днів) після ухвалення щодо ОСОБА_6 вищевказаного вироку, обвинувачений виїхав за межі України, не повідомивши про це суд. В подальшому, в межах міжнародного співробітництва, обвинуваченому було вручено повістку з викликом в одне із судових засідань апеляційного суду. Проте, у призначене судове засідання останній не з`явився. Суд вжив всіх можливих заходів для повідомлення обвинуваченого про день, час і місце апеляційного розгляду, в т.ч. шляхом розміщення відповідних оголошень на веб-сайті Судової влади та у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск №121 ( НОМЕР_4 ) від 14 червня 2024 року.

Проте, обвинувачений у призначене судове засідання знову не з`явився, у будь-який доступний спосіб, в т.ч. електронною поштою, тощо про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав. Протягом тривалого апеляційного провадження обвинувачений долею своєї справи не цікавився.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 у призначені судові засідання до суду апеляційної інстанції теж не з`являється.

Згідно з довідкою секретаря судового засідання, адвокат ОСОБА_8 повідомила, що повноваження на цей час у цьому провадженні в неї відсутні, строк дії договору про надання правової допомоги закінчився, з обвинуваченим в неї зв`язку немає.

В матеріалах провадження міститься Договір про надання правової допомоги від 21 березня 2016 року, укладений між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , строк дії якого - до 31 грудня 2016 року.

Також, в матеріалах провадження містяться телефонограми, згідно з якими адвокат ОСОБА_8 просить розглядати провадження без її участі, повідомляє про відсутність в неї повноважень у цьому провадженні.

Враховуючи викладене, в т.ч. те, що в зміненій апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а участь захисника у цьому провадженні також не є обов`язковою виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд у відсутність обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та, водночас підтримав апеляційну скаргу прокурора з урахуванням поданих змін до неї; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора (з урахуванням поданих до неї змін) підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не визнав, суду пояснив, що є журналістом «Дорожнього контролю», займається фіксуванням протиправних дій співробітників правоохоронних органів. 24 січня 2016 року він приїхав до знайомого в м. Запоріжжя. Вранці 25 січня 2016 року йому зателефонував ОСОБА_15 , розповів, що їздить на автомобілі з іноземними номерами, його часто зупиняють працівники ДАІ. Разом із знайомим він приїхав до ОСОБА_15 , вони вирішили зафіксувати порушення з боку працівників поліції на відеокамеру, щоб показати громадськості. З цією метою він дав ОСОБА_15 відеореєстратор, той поклав його у сумку. ОСОБА_15 на автомобілі Volkswagen з литовськими реєстраційними номерами поїхав по АДРЕСА_2 , де несли службу троє поліцейських. Приблизно через 20 хв. ОСОБА_15 повернувся, сказав, що його зупинили працівники ДАІ, він запропонував їм гроші, щоб не бути притягнутим до адміністративної відповідальності, ті погодились, він передав їм 100 Євро, після чого його відпустили. Тоді він ( ОСОБА_6 ) взяв відеозапис та пішов до працівників ДАІ. Він сказав їм, що вони тільки що отримали від водія неправомірну вигоду в сумі 100 Євро. Працівники поліції заперечували це, тоді він запропонував подивитись відзняте відео. Вони сіли в службовий автомобіль поліції, де він показав поліцейським відео. На ньому видно, як ОСОБА_15 поклав під сидіння автомобілю гроші. Працівники поліції сторопіли, хтось з них запропонував розібратися. Поліцейський ОСОБА_16 жестом вказав під сидіння, де він ( ОСОБА_6 ) знайшов 100 Євро, які залишив поліцейським ОСОБА_15 . Вони почали розмову, в процесі якої він чекав від поліцейських пропозиції дати йому грошей. Гроші його не цікавили, він хотів відзняти матеріал як працівники поліції намагаються викупити компрометуючий їх відеоматеріал. В процесі розмови ОСОБА_16 жестами показав йому, що вони готові дати 6 000 доларів. Він не погодився, вів далі розмову з поліцейськими. Потім йому запропонували вийти з машини, щоб поспілкуватись між собою. Він вийшов з машини, працівники поліції залишись в авто. Через деякий час вони покликали його, він сів в автомобіль, де вони продовжили розмову, говорили про суму коштів, які поліцейські готові йому передати, щоб він не публікував відео в Інтернеті. Вони домовились, що того ж дня зателефонують, щоб передати частину грошей. Гроші він не мав наміру брати, хотів лише зняти, як поліцейські викупляють відеоматеріал. Після закінчення розмови працівники поліції поїхали, він пішов в машину ОСОБА_15 . Через деякий час йому зателефонував начальник ДАІ м. Запоріжжя ОСОБА_12 , спитав, чи дійсно він відзняв матеріал, як поліцейські беруть гроші. Він підтвердив цей факт і сказав, що розмістить цей матеріал в Інтернеті. Потім йому зателефонував ОСОБА_16 , спитав, чи в силі домовленість між ними. Він підтвердив це, ОСОБА_16 попросив зустрітись. На зустрічі ОСОБА_16 сказав, що увечері вони віддадуть йому частину суми 2 000 доларів, а решту завтра. Вони домовились про зустріч увечері на вул. Перемоги поблизу магазину АТБ. Він приїхав на зустріч автомобілем Volkswagen, котрим керував ОСОБА_15 , який здійснював відеофіксацію зустрічі з поліцейськими. Увечері на зустріч прийшли всі троє працівників поліції. Спочатку вони розмовляли на вулиці, на стоянці магазину АТБ, а потім сіли в службовий автомобіль поліцейських. Зустріч він фіксував на свій мобільний телефон, який при затриманні розбили працівники СБУ. Коли вони четверо сиділи в автомобілі, ОСОБА_16 намагався щось дати йому в руку, однак він нічого не брав. Після розмови з поліцейськими він вийшов з машини на стоянку біля АТБ, де його затримали працівники СБУ. Вони повалили його на землю, вдарили головою об асфальт. Він на короткий час втратив свідомість, коли отямився, працівники СБУ його підняли. Вони запропонували добровільно видати все, що при ньому знаходиться. Він засунув руку в кармани брюк, де нащупав пакунок, достав його. Це виявились гроші в доларах США, які йому підкинули працівники СБУ, коли він лежав на землі без тями. Після цього його затримали.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України, при викладених у вироку суду обставинах, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_16 суду пояснив, що він працював поліцейським Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області; з обвинуваченим ОСОБА_6 особисто не знайомий, але обізнаний про його діяльність з інформації, розміщеної в мережі Інтернет. 25 січня 2016 року він разом з працівниками поліції ОСОБА_18 , ОСОБА_17 ніс службу по АДРЕСА_2 . Приблизно о 10 год. ранку поліцейський ОСОБА_17 зупинив автомобіль Volkswagen з іноземним реєстраційним номером, почав розмовляти з водієм. Оскільки водій ( ОСОБА_15 ) мав ознаки алкогольного сп`яніння, ОСОБА_17 запросив його до службового автомобіля, щоб перевірити на стан сп`яніння за допомогою пристрою. Деякий час ОСОБА_17 та ОСОБА_15 спілкувались в службовому автомобілі, потім ОСОБА_15 вийшов з автомобілю, сів до свого авто і поїхав. ОСОБА_17 продовжував нести службу разом з ними. Через деякий час до них під`їхав ОСОБА_6 , повідомив, що у нього є відео, де вони отримують хабар, запропонував проглянути його. Вони втрьох та ОСОБА_6 сіли в службовий автомобіль. За допомогою ноутбука ОСОБА_6 показав їм частину відео, де ОСОБА_17 розмовляє з ОСОБА_15 з приводу його затримання за підозрою у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Закінчивши перегляд відео, ОСОБА_6 сказав, щоб повернули отримані гроші. Він сидів на передньому пасажирському сидінні автомобілю, завів руку під сидіння, щось дістав та поклав у карман. Далі ОСОБА_6 сказав, щоб це відео не публікувати в Інтернеті, з них 6 000 євро, з кожного по 2 000. Хтось з них відповів, що це велика сума, таких грошей нема. ОСОБА_6 наполягав саме на цій сумі, говорив, що навіть 5,5 його не влаштує; запропонував передати йому гроші частками: того ж дня половину, а решту наступного дня. Побоюючись, що ОСОБА_6 опублікує відео в Інтернеті, що може негативно вплинути на їх подальшу службу, вони погодились передати йому грошові кошти. Домовившись про зустріч того ж дня та обмінявшись номерами телефонів, вони розійшлись. Цю розмову в автомобілі ОСОБА_18 записав на свою відеокамеру, потім віддав запис йому. Вони поїхали в офіс ДАІ, доповіли про те, що сталося, їх безпосередньому керівникові ОСОБА_19 , телефоном повідомили про це начальника ДАІ ОСОБА_12 . Їм рекомендували звернутись із заявою в правоохоронні органи. Потім він зателефонував ОСОБА_6 , домовився про зустріч. Вони утрьох зустрілись с ОСОБА_6 , який наполягав на передачі йому грошей в сумі 6 000 євро. Вони намагались зменшити цю суму, але ОСОБА_6 заперечував; домовились зустрітись увечері та передати йому половину цієї суми. Після цього вони поїхали в прокуратуру області, де заявили про вимагання ОСОБА_6 грошей. Разом зі слідчим прокуратури вони поїхали в управління СБУ, де працівники склали відповідні документи, помітили гроші в сумі 1 500 доларів США купюрами по 100 доларів, які є його особистими грошима, передали йому для передачі ОСОБА_6 , надали апаратуру для спостереження. Після цього він зателефонував ОСОБА_6 , домовились про зустріч на АДРЕСА_4 . Приїхавши до цього міста, вони зустрілись з ОСОБА_6 , розмовляли з ним на вулиці, а потім той запропонував сісти в автомобіль. Знаходячись в автомобілі на задньому сидінні, він передав ОСОБА_6 , який також сидів на задньому сидінні, з рук в руки 1 500 доларів США, помічені працівниками СБУ. ОСОБА_6 взяв гроші у руку та поклав у ліву кишеню спортивних брюк, пообіцявши знищити відео. Після цього ОСОБА_6 вийшов з автомобілю та був затриманий працівниками СБУ.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що вранці 25 січня 2016 року він разом з поліцейськими ОСОБА_16 та ОСОБА_18 несли службу по АДРЕСА_2 . Приблизно о 10 год. він зупинив автомобіль Volkswagen з іноземним реєстраційним номером, водій якого назвався ОСОБА_20 . Оскільки з автомобілю відчувався запах алкоголю, він запропонував водію вийти, а потім пройти до службового автомобілю, щоб перевірити його стан за допомогою спеціального пристрою. ОСОБА_15 сказав, що вживав спиртні напої вранці, спитав, як можна це питання владнати. Він розповів ОСОБА_15 про відповідальність за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про розміри штрафу, встановленого за це правопорушення. Із розмови з ОСОБА_15 він переконався, що той не перебував у стані сп`яніння, й тому відпустив його. Він вийшов з автомобілю і продовжував нести службу. Через деякий час до них під`їхав той же автомобіль Volkswagen, з якого вийшов ОСОБА_6 . Він повідомив, що у нього є відео, де вони отримують хабара, запропонував проглянути його. Вони втрьох та ОСОБА_6 сіли в службовий автомобіль. ОСОБА_6 продемонстрував їм частину відео, де він ( ОСОБА_17 ) спілкується з ОСОБА_15 . Коментуючи відео, ОСОБА_6 сказав, що ОСОБА_15 поклав під сидіння 100 Євро. Він завів руку під сидіння, щось дістав та поклав у карман. Після цього ОСОБА_6 сказав, щоб це відео не публікувати в Інтернеті, з них 6 000 євро, з кожного по 2 000. ОСОБА_16 відповів, що таких грошей у них нема. Між ними відбулась розмова, яку ОСОБА_18 непомітно записав на відеокамеру. Вони домовились с ОСОБА_6 про зустріч того ж дня, обмінялись номерами телефонів, та розійшлись. Вони поїхали в офіс ДАІ, доповіли керівництву про те, що сталося. Їм порекомендували звернутись із заявою в правоохоронні органи. Потім ОСОБА_16 зателефонував ОСОБА_6 , вони знову з ним зустрілись. ОСОБА_6 наполягав на передачі йому грошей в сумі 6 000 євро; вони намагались зменшити цю суму; ОСОБА_6 не поступався. Вони домовились зустрітись увечері та передати йому половину суми. Потім вони поїхали в прокуратуру області, де заявили про вимагання ОСОБА_6 грошей, написали пояснення. Разом зі слідчим прокуратури вони поїхали в управління СБУ, де працівники склали відповідні документи, помітили гроші в сумі 1 500 доларів США купюрами по 100 доларів, передали ОСОБА_16 для передачі ОСОБА_6 , надали апаратуру для спостереження. Після цього ОСОБА_16 зателефонував ОСОБА_6 , домовились про зустріч. Приїхавши на місто зустрічі біля магазину АТБ по вул. Перемоги, вони зустрілись з ОСОБА_6 , розмовляли з ним на вулиці, а потім сіли в автомобіль. Знаходячись в автомобілі ОСОБА_16 передав ОСОБА_6 рукостисканням гроші, помічені працівниками СБУ. Коли ОСОБА_6 вийшов з автомобілю, був затриманий працівниками СБУ.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, а також заявив, що під час перегляду в службовому автомобілі відеоролика спілкування ОСОБА_17 з ОСОБА_15 , він непомітно включив свою особисту відеокамеру, зафіксувавши розмову з ОСОБА_6 . Запис цього відео він віддав ОСОБА_16 . Так, судом було досліджено зазначений відеозапис. Зі змісту відеофайлу з флеш-карти реєстратора, встановленого в службовому автомобілі поліцейських, вбачається, що ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 несуть службу біля будинку АДРЕСА_2 , поруч з ними знаходиться службовий автомобіль ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Приблизно о 10 год. один з поліцейських зупинив автомобіль Volkswagen Passat, з якого вийшов чоловік; між поліцейським та водієм триває розмова, вони сідають в службовий автомобіль; через деякий час вони виходять з автомобілю. О 10 год. 06 хв. до поліцейських підійшов чоловік, потім він уходить, повертається з ноутбуком; всі сідають в службовий автомобіль. Файл з флеш-карти відеокамери ОСОБА_18 містить запис розмови між ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_6 в службовому автомобілі. Зі змісту цієї розмови вбачається, що саме ОСОБА_6 встановив та вимагає від поліцейських грошові кошти (мовою оригіналу): «…если у вас есть часть, допустим, вы ее дадите, а часть потом, когда соберете, через час, пару, три часа, к вечеру… я сразу обозначил, чтобы не было просто лишних вопросов… даже если речь будет о 5,5, то нет смысла… если в течение часа мы получим половину, а остальные завтра утром, то я думаю это нормально…», запевняє, що раніш вже мав аналогічні ситуації (мовою оригіналу) : «…не в первый раз в такой ситуации…, потом пацаны говорили, что зачем через руководство, теперь тому дай, тому дай…поэтому я так и предложил…», надає своїй вимозі категоричний, ультимативний характер (мовою оригіналу): «…подумайте, мне нужен только да или нет… у меня есть два сценария другого быть не может…», зазначає негативні наслідки у разі розповсюдження інформації (мовою оригіналу): «…это не проблема, это расходы, а проблемы если не найти денег… не понимаю вас…», висловлює розчарування тим, що поліцейські на початку розмови не сприймають пропозицію (мовою оригіналу) : «…что вы можете на начальном этапе?... о чем мы разговариваем?.. чего вы молчите?…».

Отже, зміст вказаного відеозапису повністю узгоджується з показаннями вищезазначених свідків.

Крім того, допитаний свідок ОСОБА_19 пояснив, що працював інспектором з організації роботи ДАІ м. Запоріжжя. 25 січня 2016 року приблизно о 10 год. 30 хв. йому зателефонував поліцейський ОСОБА_18 , повідомив, що під час несення служби до них підійшов обвинувачений ОСОБА_6 , який сказав, що має компрометуючий відеозапис, вимагав 6 000 євро, щоб не розповсюджувати запис в Інтернеті. Він викликав поліцейських в офіс ДАІ, де вони підтвердили сказане. Про це він повідомив телефоном начальнику ДАІ м. Запоріжжя ОСОБА_12 , той приїхав на роботу, викликав до себе ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що працював начальником ДАІ м.Запоріжжя. 25 січня 2016 року приблизно о 10 год. 30 хв. йому зателефонував ОСОБА_19 , повідомив, що виникли проблеми з активістами «Дорожнього контролю». Він зателефонував ОСОБА_6 , з яким був знайомий, спитав, що сталося. ОСОБА_6 відповів, що зняли відеоролик, як працівники ДАІ беруть хабара. Він запросив ОСОБА_6 до себе в кабінет, але той відмовився. Він приїхав на роботу, де вже знаходились поліцейські ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , провів з ними розмову, доручив здійснити перевірку. Увечері йому зателефонували з роботи, повідомили, що ОСОБА_6 затримали працівники СБУ за вимагання грошей.

Допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , не виявилось за можливе у зв`язку з тим, що він є громадянином іншої країни та 29 січня 2016 року виїхав за межі України.

Також, судом були досліджені письмові докази.

Проведеним під час досудового розслідування обшуком автомобілю Volkswagen Passat з реєстраційним номером НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_15 , встановлено та вилучено відеореєстратор марки «Hero4» з картою пам`яті марки «Pretec» (а.п. 126-130 т.1).

Наявність підстав для проведення цього обшуку встановлена ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2016 року (а.п. 124-125 т.1).

Протоколом огляду вилученої під час обшуку карти пам`яті встановлена наявність на ній відеофайлу (а.п. 131-134 т.1), який відтворено в судовому засіданні. За змістом відтвореного відео убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в автомобілі, кладе до сумки відеореєстратор та передає ОСОБА_15 ; автомобіль під керуванням ОСОБА_15 зупиняє поліцейський ОСОБА_17 , між ними сталась розмова, в процесі якої ОСОБА_15 визнає, що вживав спиртні напої; вони сідають в службовий автомобіль; ОСОБА_17 роз`яснює, яка відповідальність передбачена за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння; ОСОБА_15 пропонує 100 євро; ОСОБА_17 каже, куди покласти гроші, «під сидіння»; ОСОБА_15 щось кладе під сидіння.

Згідно з протоколами за результатами проведення негласних слідчих дій спостереження за особою, проведених на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року, приблизно о 20 год. 15 хв. 25 січня 2016 року на парковку біля магазину АТБ по АДРЕСА_3 , під`їхав автомобіль ВАЗ-21099, з якого вийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; о 20 год. 25 хв. туди ж під`їхав автомобіль Volkswagen Passat, з якого вийшов ОСОБА_6 та підійшов до ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; між ними протягом 3 хв. тривала розмова; ОСОБА_6 пішов до автомобілю Volkswagen Passat, потім повернувся, разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 сів в автомобіль ВАЗ-21099; о 20 год. 43 хв. ОСОБА_6 залишив цей автомобіль (а.п. 140-142 т.1).

Згідно з протоколами за результатами проведення негласних слідчих дій аудіо-, відеоконтролю особи, проведених на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2016 року, приблизно о 20 год. 27 хв. 25 січня 2016 року між ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 розпочалась розмова, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_6 переконує поліцейських в тому, що він гарантує не розповсюджувати відеозапис; ОСОБА_16 говорить, що у них півтори доларами, а розмова йшла про 6 Євро, на що ОСОБА_6 заявляє, що доларами й потрібно, за 6 доларів, про євро він не казав, пропонує сісти в автомобіль. Знаходячись в автомобілі, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 продовжують розмову, зміст якої зводиться до гарантування нерозповсюдження ОСОБА_6 відеозапису (а.п. 143-164 т.1).

Законність проведення НСРД у цьому провадженні стороною захисту під час розгляду провадження судом першої інстанції під сумнів не ставилась. Не оспорюється це і в апеляційній скарзі захисника.

Протоколом огляду від 25 січня 2016 року працівниками Управління СБУ в Запорізькій області на підставі постанови слідчого від 25 січня 2016 року оглянуто, оброблено спеціальним препаратом і передано ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 1 500 доларів США купюрами по 100 доларів, номери яких зазначені в протоколі (а.п. 165-171 т.1).

Протоколом огляду від 30 січня 2016 року слідчим здійснено огляд відеозапису камери зовнішнього спостереження магазину АТБ, розташованого по АДРЕСА_3 (а.п. 172-173 т.1), який відтворено в судовому засіданні. За змістом відтвореного відео вбачається, що 25 січня 2016 року о 21 год. 41 хв. 24 сек. співробітниками Управління СБУ в Запорізькій області здійснено захоплення ОСОБА_6 , якого покладено на землю обличчям донизу; у період з 21.43.43 до 21.43.51 у відеозапису відсутній запис тривалістю 8 сек.; о 21 год. 44 хв. 10 сек. ОСОБА_6 дають можливість піднятись на ноги.

Згідно з протоколом обшуку від 25 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 після затримання на пропозицію співробітників Управління СБУ в Запорізькій області дістав з лівого карману своїх спортивних брюк грошові кошти в сумі 1 500 доларів США купюрами по 100 доларів, номери яких співпадають з номерами купюр, зазначених в протоколі огляду від 25 січня 2016 року. Цим же протоколом проведено змиви з рук ОСОБА_6 (а.п. 174-179 т.1).

Згідно з висновком судово-хімічної експертизи на грошових купюрах на суму 1 500 доларів США (вилучених у ОСОБА_6 ) встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофору, що люмінесціює зелено-жовтим кольором; на двох фрагментах марлі білого кольору, якими проводились змиви з обох рук ОСОБА_6 , встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофору, що люмінесціює зелено-жовтим кольором; перелічені вище виявлені спеціальні хімічні речовини-люмінофори на наданих грошових коштах та змивах з рук ОСОБА_6 мають загальну родову належність з наданим зразком спецзасобу та могли складати раніше єдину масу (а.п. 196-202 т.1).

Протоколом огляду оптичного диску, отриманого слідчим на підставі ухвали слідчого судді від 25 лютого 2016 року від територіального відділу ПрАТ «Київстар», та доданої до нього таблиці встановлено, що 25 січня 2016 року ОСОБА_16 неодноразово телефонував ОСОБА_6 , починаючи з 12 год. 33 хв. до 20 год. 27 хв. (а.п. 209-211 т.1), чим підтверджуються пояснення потерпілого ОСОБА_16 щодо домовленостей з обвинуваченим про зустрічі.

Постановою слідчого прокуратури Запорізької області від 31 березня 2016 року кримінальне провадження за фактом передачі ОСОБА_15 грошових коштів в сумі 100 євро співробітникам поліції закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України. (а.п. 242-246 т.1).

Постановою слідчого прокуратури Запорізької області від 15 квітня 2016 року кримінальне провадження за фактом перевищення своїх службових обов`язків співробітниками Управління СБУ в Запорізькій області в ході проведення 25 січня 2016 року затримання ОСОБА_6 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. (а.п. 247-251 т.1).

Таким чином, потерпілий ОСОБА_16 та свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 повністю підтвердили обставини, зазначені в обвинувальному акті.

Підстави ставити під сумнів правдивість наданих останніми показань відсутні.

При цьому, їх показання повністю узгоджуються з дослідженими судом відеофайлом з флеш-карти реєстратора, встановленого в службовому автомобілі поліцейських, а також файлом з флеш-карти відеокамери ОСОБА_18 .

Крім цього, обставини, зазначені в обвинувальному, акті повністю узгоджуються з показаннями інших свідків у провадженні та письмовими доказами, зокрема протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, з яких убачається як ОСОБА_6 вимагає від співробітників ДАІ грошові кошти в обмін за нерозголошення ним відомостей, які б вони бажали зберегти в таємниці.

Факт отримання зазначених грошових коштів обвинуваченим підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_21 , які зазначили, окрім іншого, що ОСОБА_16 передав грошові кошти обвинуваченому шляхом рукостискання, а ОСОБА_6 , в свою чергу, поклав гроші до своєї кишені.

Також, з протоколу огляду від 25 січня 2016 року убачається, що працівниками Управління СБУ в Запорізькій області на підставі постанови слідчого від 25 січня 2016 року оглянуто, оброблено спеціальним препаратом і передано ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 1 500 доларів США купюрами по 100 доларів, номери яких зазначені в протоколі.

Водночас, згідно з протоколом обшуку від 25 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 після затримання на пропозицію співробітників Управління СБУ в Запорізькій області дістав з лівого карману своїх спортивних брюк грошові кошти в сумі 1 500 доларів США купюрами по 100 доларів, номери яких співпадають з номерами купюр, які вказані у вищезазначеному протоколі. Проведено змиви з рук ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи, на грошових купюрах на суму 1 500 доларів США (вилучених у ОСОБА_6 ) встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофору, що люмінесціює зелено-жовтим кольором; на двох фрагментах марлі білого кольору, якими проводились змиви з обох рук ОСОБА_6 , встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофору, що люмінесціює зелено-жовтим кольором; перелічені вище виявлені спеціальні хімічні речовини-люмінофори на наданих грошових коштах та змивах з рук ОСОБА_6 мають загальну родову належність з наданим зразком спецзасобу та могли складати раніше єдину масу.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку, надавши відповіді на всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника. З цими висновками повністю погоджується і колегія суддів.

До показань обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів ставиться критично, оскільки ці показання є суперечливими та спростовуються наявними в провадженні доказами, вказаними вище.

Так, ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначає про те, що разом із знайомим він приїхав до ОСОБА_15 , вони вирішили зафіксувати порушення з боку працівників поліції на відеокамеру, щоб показати громадськості. З цією метою він дав ОСОБА_15 відеореєстратор, той поклав його у сумку. ОСОБА_15 на автомобілі Volkswagen з литовськими реєстраційними номерами поїхав по АДРЕСА_2 , де несли службу троє поліцейських.

Разом з тим, згідно з матеріалами провадження, автомобіль під керуванням ОСОБА_15 зупинив поліцейський ОСОБА_17 , між ними сталась розмова, в процесі якої ОСОБА_15 визнав, що вживав спиртні напої.

Отже, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_15 вирішили зафіксувати порушення з боку працівників ДАІ, при цьому, ОСОБА_15 перебував за кермом нібито у стані алкогольного сп`яніння, достеменно розуміючи, що він буде зупинений поліцейськими.

В ході судового розгляду стороною захисту не було спростовано те, що дії ОСОБА_6 були направлені саме на вимагання грошових коштів від поліцейських.

Відеозапис, на який посилається захисник, та на якому зафіксовано, що ОСОБА_21 вимагає від ОСОБА_15 хабар, не спростовує висунутого обвинувачення, а навпаки - підтверджує його, а доводи захисника про протилежне не є слушними. Цей відеозапис не суперечить доказам сторони обвинувачення, а знаходиться з цими доказами в логічному взаємозв`язку.

Версія сторони захисту щодо підкидання грошових коштів обвинуваченому працівниками органу досудового розслідування, спростовується показаннями свідків та письмовими доказами у провадженні.

Сам по собі факт відсутності на відеозаписі, де зафіксовано момент затримання ОСОБА_6 , запису тривалістю 8 секунд, не може безумовно доводити вищезазначену версію сторони захисту.

Як убачається з копії журналу відмовлень від госпіталізації №7, у ОСОБА_6 виявлено (мовою оригіналу) «Ушиб мягких тканей лица». При цьому, окрім іншого зазначено, що ОСОБА_6 свідомість не втрачав. Отже, зазначене спростовує доводи захисника з приводу того, що обвинувачений на момент затримання перебував у хворобливому безпорадному стані, що, за версією сторони захисту, безумовно створило можливість підкладання йому у кишеню грошових коштів.

Більш того, як зазначено вище, при затриманні ОСОБА_6 сам дістав зі свої кишені та видав вищевказані грошові кошти.

Отже, сукупністю досліджених доказів повністю підтверджується вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Докази сторони захисту є допустимими, належними та достатніми для вказаного висновку.

Достовірність та допустимість цих доказів стороною захисту не спростована у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного. Обставин, що пом`якшують, або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від відбування покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкцією ч.1 ст.189 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно з матеріалами провадження, кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинено 25 січня 2016 року. З 20 жовтня 2016 року по 25 грудня 2019 року включно ОСОБА_6 перебував у розшуку.

Таким чином, на час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення минули строки давності, визначені п.3 ч.1 ст. 49 КК України, зокрема, ці строки закінчились 01 квітня 2024 року.

Виходячи з того, що стороною захисту в апеляційній скарзі заперечується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та ставиться питання про виправдання обвинуваченого, сам обвинувачений, як зазначено вище, будь-яких клопотань до апеляційного суду не подавав та долею свого провадження не цікавиться, колегія суддів вважає, що останній на підставі вимог ч.5 ст.74 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання (а не від кримінальної відповідальності), у зв`язку із закінченням строків давності. Тобто, оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407-409 КПК України підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора з урахуванням поданих до неї змін, підлягає задоволенню частково.

Доводи прокурора про необхідність виключення з вироку посилання на звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням не є слушними, враховуючи період, який минув з часу вчинення обвинуваченим вищевказаного кримінального правопорушення та з часу ухвалення щодо нього оскаржуваного вироку суду, а також відсутність відомостей про те, що обвинувачений після ухвалення вказаного вироку вчиняв кримінальні правопорушення та притягався до будь-якої встановленої законом відповідальності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, ст.ст. 404-405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 з урахуванням поданих заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_14 змін до неї, задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України, змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного йому покарання на підставі положень ч.5 ст. 74 КК України, п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4