Справа № 715/2253/23
Провадження № 1-кп/715/21/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Глибока в залі суду матеріали кримінального провадження №0000036 за обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, 4 ст.358 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українки, уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, працюючої на посаді менеджера по персоналу ТОВ «Весмен Груп», раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України та ч.3 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою на даний час особою підшукала громадянина України ОСОБА_5 , який мав намір виїхати з території України з метою ухилення від призову за мобілізацією, будучи особою, якій на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі країни забороняється, та повідомила останнього про можливість за грошову винагороду переправити його через державний кордон України, виготовивши документ про фіктивне влаштування водієм-далекобійником, на підставі якого останнього включать до програми «Шлях».

З цією метою, ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_5 надати документи, які посвідчують його особу, для подальшого виготовлення фіктивного документу з метою внесення його до списку водіїв підприємств, які мають право здійснювати перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами, після внесення їх до програми «Шлях» для безперешкодного виїзду через державний кордон України.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі за кордон на період дії воєнного стану, для безперешкодного перетину ним Державного кордону України вирішив підробити офіційні документи, які б стали підставою для внесення його в програму «Шлях», для чого, приблизно у першій половині листопада 2022 року, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 та іншими не встановленими на даний час органом досудового розслідування особами.

Так, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в грудні місяці 2022 року, перебуваючи в офісі АДРЕСА_3 за місцем роботи останньої, для подальшого виготовлення завідомо підробленого документу, який надасть можливість внести його в програму «Шлях» для безперешкодного перетину ним Державного кордону України в умовах воєнного стану передав ОСОБА_7 копію свого паспорта громадянина України для виїзду за кордон та копію водійського посвідчення. За надані послуги щодо виготовлення підробленого документу та подальшого його скерування до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України для внесення його в програму «Шлях» ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2700 (дві тисячі сімсот) Євро. При цьому, за повідомленням ОСОБА_7 строк виготовлення пакету документів складатиме орієнтовно 7 (сім) тижнів.

Після цього ОСОБА_7 , з відома та на прохання ОСОБА_5 , тобто за попередньою змовою, приблизно в грудні 2022 року передала отримані від нього копії особистих документів невстановленій особі для подальшого виготовлення підробленого документу щодо влаштування останнього на підприємство в якості водія-далекобійника.

В подальшому, ОСОБА_7 з відома та на прохання ОСОБА_5 , приблизно в грудні 2022 року, використовуючи месенджер «Viber», надіслала невстановленій на даний час особі, з якою перебувала у попередній змові щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, отримані від ОСОБА_5 копії особистих документів для подальшого виготовлення підробленого документу щодо працевлаштування останнього на підприємство в якості водія-далекобійника та того ж дня за вказівкою невстановленої особи ОСОБА_7 передала частину грошових коштів в сумі 2500 Євро невідомій їй особі жіночої статі, а решту грошових коштів в сумі 200 Євро залишила собі за надані послуги.

У подальшому невстановлена органом досудового розслідування особа, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 не перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Бенелюкс Паливо», за попередньою змовою з ОСОБА_7 , підробила офіційний документ підприємства, яке в межах своєї компетенції у зв`язку з професійною діяльністю має право видавати такі документи та які складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити, а саме: наказ ТОВ «Бенелюкс Паливо» № 91/02-1 від 19 січня 2023 року «Про направлення у відрядження за гуманітарною допомогою», на якому містився друкований та рукописний текст із відтиском печатки «Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенелюкс Паливо», 39644769», а також неправдиві відомості щодо відрядження працівника вищевказаного підприємства - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за гуманітарною допомогою до міста Бухарест (Румунія) для задоволення потреб Збройних Сил України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 15.02.2023 року близько 10 год. 30 хв., попередньо домовившись про зустріч з ОСОБА_5 , під`їхала на своєму транспортному засобі марки «Subaru Impreza», державний номерний знак « НОМЕР_1 », на АЗС «АМІК» поблизу с. Коровія Чернівецького району Чернівецької області.

Перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_7 провела з ОСОБА_5 інструктаж про його поведінку на пункті пропуску під час митного проходження, передавши останньому пакет із документами, які підтверджують включення ОСОБА_5 до програми «Шлях» та надають йому право безперешкодно перетнути державний кордон України, а саме: заздалегідь підроблений наказ ТОВ «Бенелюкс Паливо» № 91/02-1 від 19.01.2023 року про направлення працівника вищевказаного підприємства - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відрядження за гуманітарною допомогою до міста Бухарест (Румунія) з метою отримання та доставки в Україну гуманітарної допомоги для задоволення потреб Збройних Сил України, а також інші документи, які було виготовлено на підставі надання вищезазначеного підробленого документу, зокрема: наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 25 від 12.01.2023 року «Про заходи щодо забезпечення міжнародних автомобільних перевезень в умовах правового режиму воєнного стану»; перелік водіїв підприємств, які здійснюють перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами, серед яких значиться ОСОБА_5 , для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану строком на три календарні місяці, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 25 від 12.01.2023 року; лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про рішення Міністерства про виїзд за межі України водіїв в умовах правового режиму воєнного стану та ознайомившись із ними спільно поїхали на МАПП «Порубне» для перетину державного кордону України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою безперешкодного перетину державного кордону України в умовах правового режиму воєнного стану, ОСОБА_5 вирішив використати завідомо підроблений документ.

У подальшому ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 на автомобілі марки «Subaru Impreza», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під`їхали до МАПП «Порубне», після чого за вказівкою ОСОБА_7 разом попрямували до пішохідного пункту пропуску для проходження паспортного контролю.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що серед наданого йому ОСОБА_7 пакету документів, на підставі якого його включено в програму «Шлях», та він має право в умовах правового режиму воєнного стану безперешкодно перетину державний кордон України, є підроблений офіційний документ, а саме наказ ТОВ «Бенелюкс Паливо» №91/02-1 від 19.01.2023 року «Про направлення у відрядження за гуманітарною допомогою», виданий на його ім`я про відрядження за гуманітарною допомогою до міста Бухарест (Румунія) для задоволення потреб Збройних Сил України, так як він не є працівником (водієм) вказаного Товариства, 15.02.2023 року близько 11 год. 40 хв., перебуваючи спільно із ОСОБА_7 на МАПП «Порубне» у с. Тереблече Чернівецького району Чернівецької області, яка згідно домовленості мала допомогти ОСОБА_5 при перетині кордону, з метою безперешкодного пропуску його через державний кордон України на виїзд та проходження паспортного контролю, надав інспектору прикордонної служби вищевказаний завідомо підроблений Наказ №91/02-1 від 19.01.2023 року та інші документи, а саме: наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №25 від 12.01.2023 року «Про заходи щодо забезпечення міжнародних автомобільних перевезень в умовах правового режиму воєнного стану», який підписаний електронним цифровим підписом віце-прем`єр-міністра з відновлення України ОСОБА_8 ; перелік водіїв підприємств, які здійснюють перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами, серед яких значиться ОСОБА_5 , для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану строком на три календарні місяці, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №25 від 12.01.2023 року; лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про рішення Міністерства про виїзд за межі України водіїв в умовах правового режиму воєнного стану, який підписаний електронним цифровим підписом заступника Міністра Мустафа-Масі Найєм, у зв`язку з чим довів до кінця свій злочинний намір та використав завідомо підроблений документ, однак після чого був затриманий працівниками поліції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав, щиро каявся у вчиненому та просив суд суворо його не карати.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнала, щиро каялася у вчиненому, зазначила, що вказані вище діяння були найбільшою помилкою її життя, просила суд суворо її не карати, не ізольовувати від суспільства.

За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачені правильно розуміють фактичні обставини справи, що підтверджується їх показаннями, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинувачених, оголошенням письмових доказів, наданих прокурором, щодо речових доказів, судових витрат та характеризуючих матеріалів щодо обвинувачених.

Суд вважає доведеним, що викладені обвинуваченні діяння мали місце і містять склад злочину.

Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 є склад злочину, передбачений ч.3 ст.358 КК України - підроблення офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, яке має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також склад кримінального проступку, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документу.

В діях обвинуваченої ОСОБА_7 є склад злочину, передбачений ч.3 ст.358 КК України - підроблення офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, яке має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, а саме незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння у їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Верховний суд також зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про осіб обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії не тяжких злочинів (ч.3 ст.358 КК України) та до категорії кримінальних проступків (ч.4 ст.358 КК України).

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії не тяжких злочинів (ч.3 ст.358 КК України) та до категорії тяжких злочинів (ч.3 ст.332 КК України).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне та беззастережне визнання вини, позитивна характеристика по місцю проживання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне перерахування нею грошових коштів, сплачених в якості застави, на потреби ЗСУ, а також те, що обвинувачена надала викривальні покази щодо іншої особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, яка причетна до вчинення даного кримінального правопорушення. Суд також враховує повне та беззастережне визнання вини ОСОБА_7 , її позитивна характеристика по місцю проживання та за місцем роботи, не задовільний стан її здоров`я (ревматоїдний артрит, поліартрит, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гемангіома печінки), наявність на утриманні батьків пенсіонерів.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України, слід призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне зазначити таке.

Санкцією частини 3 статті 332 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно ч.2 цієї ж статті на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Враховуючи встановлені судом пом`якшуючі обставини, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_7 під час кримінального провадження розгорнуто розповіла про обставини, які повністю викривають її та співучасників у вчинених злочинів, добровільно, своєю активною поведінкою, сприяла розкриттю вчинених іншими особами кримінальних правопорушень та з`ясуванню обставин їх вчинення, у скоєному щиро розкаялася, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, виказала готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення злочинів, відсутність тяжких наслідків внаслідок вчинених кримінальних правопорушень, добровільне перерахування нею грошових коштів, сплачених в якості застави, на потреби ЗСУ, беручи до уваги обставини справи, а також особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризуються позитивно, має постійне місце проживання, не перебуває на спеціальному обліку у лікарів нарколога та психіатра, стан її здоров`я (ревматоїдний артрит, поліартрит, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гемангіома печінки), наявність на її утриманні батьків пенсіонерів, а також те, що ОСОБА_7 надала викривальні покази щодо особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, беручи до уваги її роль у комплексі протиправних дій, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченій ОСОБА_7 мінімального покарання в межах санкції ч.3 ст.332 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Таким чином, призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.

Крім того, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також враховуючи особу обвинувачену, ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.332 та ч.3 ст.358 КК України, слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням її від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно частини 2 статті 69 КК України, враховуючи обставини справи, суд вбачає за необхідне не призначати обвинуваченій ОСОБА_7 додаткове покарання, що передбачене в санкції частини 3 статті 332 КК України як обов`язкове, у виді конфіскації майна.

Щодо додаткового покарання передбаченого ч.3 ст.332 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із зайняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що вчинені нею протиправні діяння не були пов`язані з професійною діяльністю, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до останньої не слід застосовувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

При цьому суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно використовувалось як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Беручи до уваги те, що автомобіль марки «Subaru Impreza», державний номерний знак « НОМЕР_2 », використовувався як засіб вчинення кримінального правопорушення, зокрема для транспортування особи, яка мала намір незаконного перетину кордону, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію щодо даного автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 та ч.3 ст.358 КК України і за їх вчинення призначити покарання:

- за ч.3 ст.358 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.3 ст.332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

З урахування вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Грошові кошти в розмірі 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, сплачені ОСОБА_6 17.02.2023 року відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 на рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2023 року, передати на потреби ЗСУ для цілей оборони України з наступними реквізитами:

МФО 300001

Рахунок № UA0992708

Код

Отримувач: Національний банк України

Призначення: допомога ЗСУ.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.4 ст.358 КК України і за їх вчинення призначити покарання:

- за ч.3 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

З урахування вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді застави залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю - ОСОБА_5 заставу у розмірі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, внесені ним на рахунок: UA0008745, одержувач коштів: ТУ ДСА України в Чернівецькій області, , банк: Держказначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача: 820172, згідно відповідної квитанції до платіжного інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 17 лютого 2023 року, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 лютого 2023 року.

Речові докази: наказ №91/02-1 від 19.01.2023 року та інші документи, а саме: наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №25 від 12.01.2023 року «Про заходи щодо забезпечення міжнародних автомобільних перевезень в умовах правового режиму воєнного стану», який підписаний електронним цифровим підписом віце-прем`єр-міністра з відновлення України ОСОБА_8 ; перелік водіїв підприємств, які здійснюють перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами, серед яких значиться ОСОБА_5 , для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану строком на три календарні місяці, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №25 від 12.01.2023 року; лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про рішення Міністерства про виїзд за межі України водіїв в умовах правового режиму воєнного стану, який підписаний електронним цифровим підписом заступника Міністра Мустафа-Масі Найєм; блокнот із чорновими записами та копії документів із паспортами осіб чоловічої статі - залишити в матеріалах справи.

Речовий доказ - 3 конверти білого кольору із логотипом ТОВ «Нова Пошта» - знищити.

Речові докази: флеш-карту, чорного кольору, марки «Verbatim», серійний номер: НОМЕР_3 ; флеш-карту, чорного кольору, марки «MicroSD 2GB», серійний номер: НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J6», ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІЕМІ2: НОМЕР_6 , із сім-картою оператора Vodafone із № НОМЕР_7 ; банківську картку банку «UKR EXIM BANK», Visa, № НОМЕР_8 , видана на ім`я ОСОБА_9 ; жорсткий диск марки «Seagate» 1TB, моделі «SDC001», серійний номер 8S5H20L22184SCW7A7AMNY; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ2: НОМЕР_10 із сім-карткою «Київстар» за № НОМЕР_11 та сім-карткою «Vodafone» - повернути власникам.

Речові докази: мобільний телефон марки «Iphone 11», серійний номер: НОМЕР_12 , ІМЕІ: НОМЕР_13 із сім-картою № НОМЕР_14 ; грошові кошти в сумі 400 євро, 2304 долари, 4000 гривень, 5 канадських доларів - повернути власнику, скасувавши арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 17 лютого 2023 року.

На підставі ст. 96-1 КК України речовий доказ автомобіль марки «Subaru Impreza», державний номерний знак « НОМЕР_2 » - примусово безоплатно вилучити у власність держави, скасувавши арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 17 лютого 2023 року

На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя: