Справа № 303/4330/24
Провадження № 1-кс/303/653/24
У Х В А Л А

23 травня 2024 року м.Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000695 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідча СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернулася в суд з клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що 18 травня 2024 року о 13 год. 35 хв. надійшло повідомлення від екіпажу ПП-5 про те, що 18.05.2024 року о 13 год. 35 хв. за адресою м. Мукачево, вул. Берегівська-об`їздна, було зупинено транспортний засіб марки «SCANIA», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який перевозив винно-горілчані вироби без відповідних документів акцизу, які було вилучено.

В подальшому, при проведенні огляду місця події вищезазначений транспортний засіб разом з вантажем, який знаходився в його закритому кузовному приміщенні, було вилучено. Крім цього, було вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , товарно-транспортну накладну на переміщення алкогольних напоїв № Р625 від 18.05.2024, видаткові накладні від 20.05.2024 за номерами 3296, 2775, 3011, 3051, 2993, 2774, 3057, 3103, 3112, 2842, 3368, 3366, 3367, 3369, 3370, 3371.

19.05.2024 року слідчим слідчого відділення Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, ОСОБА_4 було винесено постанову про визнання тимчасово вилучених речей під час огляду 18.05.2024 року, як речових доказів, а саме: транспортного засобу марки «SCANIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , товарно-транспортну накладну на переміщення алкогольних напоїв № Р625 від 18.05.2024, видаткові накладні від 20.05.2024 за номерами 3296, 2775, 3011, 3051, 2993, 2774, 3057, 3103, 3112, 2842, 3368, 3366, 3367, 3369, 3370, 3371.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області просить накласти арешт на вказане вище майно.

В судове засідання слідчий не з`явився, хоча про час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений в судовому засіданні 22.05.2024 року. Про причини неявки слідчий суд не повідомив, а до матеріалів клопотання долучено заяву про розгляд справи без його участі.

Власник майна - транспортного засобу марки «SCANIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений в судовому засіданні 22.05.2024 року, про причини неявки суд також не повідомив.

Оскільки відповідно ст.172 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого та інших осіб не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим подано заяву про проведення судового засідання без її участі, розгляд клопотання про арешт майна проведено за відсутності нез`явившихся осіб.

Представник власника майна ТзОВ «ТД РУБІН» адвокат ОСОБА_3 , в судовому засіданні, яке проведено в режимі відео конференції, заперечив проти задоволення клопотання та пояснив, що відсутні підстави для арешту майна, оскільки слідчі під час огляду та вилучення автомобіля не оглянули вміст його кузова та наявність там алкогольних напоїв, а тому яким чином слідство припустило, що дані підакцизні товари є незаконно виготовленими - не зрозуміло. Невідповідностей в документах, як це вказано в клопотанні, немає, оскільки податкові накладні, на які посилається слідча, не мали перевірятися при зупинці транспортного засобу, а виключно ТТН, яка була в порядку, та акцизна накладна. Крім того, на перевезення вина акцизна накладна складається тільки у звітній період, який ще не настав, і при внутрішньому переміщенні такого товару вона не є необхідною, а тому всі передбачені законом документи були наявні на момент зупинки автомобіля. Також помилка в даті видаткової накладної є суто машинальною опискою, оскільки перевезення відбувалося на вихідні, а програма, яка друкує такі накладні у вихідний час працює не коректно та виписує накладні робочим днем. Дана помилка не впливає ні на переміщення товару, ні на правовідносини між контрагентами та взагалі не є порушення закону. В будь-якому випадку обставини вказаної ситуації не місять ознак жодного кримінального правопорушення.

Крім того, ним подано до суду клопотання з додатками, які підтверджують відсутність вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні клопотання та повернути транспортний засіб з наявним в ньому товаром власникам в найкоротші строки, оскільки товар може зіпсуватися.

Заслухавши пояснення представника власника майна, розглянувши клопотання слідчого та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

На підтвердження обставин, зазначених в клопотанні, слідчим подано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанову про визнання речовим доказом, копію рапорту старшого інспектора Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 18.05.2024 року, копію рапорту інспектора поліції, копію протоколу огляду місця події від 18.05.2024 року з ілюстрованою таблицею до нього, копію пояснення ОСОБА_5 від 18.05.2024 року, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та видаткові накладні.

Так, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000695, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204 КК України, внесені уповноваженою особою до ЄРДР 19 травня 2024 року. В даному витязі зазначено, що 18.05.2024 року о 13 год. 35 хв. надійшло повідомлення від екіпажу ПП-5 про те, що 18.05.2024 року о 13 год. 35 хв. за адресою м. Мукачево, вул. Берегівська-об`їздна, було зупинено транспортний засіб марки «Сканія» з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який перевозив винно-горілчані вироби без відповідної документації.

Згідно копії протоколу огляду місця події від 18.05.2024 року в період часу з 14 год. 20 хв. по 15 год. 39 хв. з ілюстрованою таблицею до нього, дізнавачем СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, в присутності понятих, власника (користувача) перевізником ОСОБА_5 та спеціаліста ОСОБА_6 проведено огляд автодороги М-24 по вул. Берегіська-об`їздна, на узбіччі по праву руку по ходу руху до м. Ужгород, де знаходився транспортний засіб марки «SCANIA», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому наявний вантаж, згідно накладної від 20.05.2024 року № 3296, 2775, 3011, 3051, 2993, 2774, 3057, 3103, 3112, 2842, 3368, 3366, 3367, 3369, 3370, 3371 алкогольні напої, вина та вина ігристі. В процесі проведення даної слідчої дії було виявлено та вилучено вказаний транспортний засіб, видаткові накладні, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та товарно-транспортну накладну на переміщення алкогольних напоїв № Р625 від 18.05.2024 року. До даного протоколу також долучено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Відповідно до постанови слідчого від 19 травня 2024 року, вищевказані в клопотанні речі визнано речовим доказом по кримінальному провадженні № 0000695, внесеному до ЄРДР 19 травня 2024 року.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для накладення арешту на майно, зазначено в клопотанні, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно ст.. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При цьому, ст.. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Даною статтею також передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Таким чином, відповідно до вимог даної статті, арештованим може бути майно, щодо якого є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, а за загальним правилом щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження слід також довести обґрунтовану підозру щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів.

З поданого до суду клопотання вбачається, що слідчий вніс до ЄРДР відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.

Дана стаття передбачає кримінальну відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів.

Відповідно, на наявності хоча б якихось ознак даного кримінального правопорушенні в даному випадку необхідно встановити, що мало місце перевезення саме незаконно виготовлених алкогольних напоїв.

Однак, як вбачається з доданих до клопотання документів, підставою внесення відомостей до ЄРДР був факт перевезення алкогольних напоїв «без документів акцизу», оскільки видаткові накладні на вантаж були датовані 20.05.2024 року.

При цьому, слідчим не надано оцінку тому, що інші документи на вантаж, зокрема товарно-транспортна накладна, наявна і до неї жодних зауважень немає.

Чим саме такі обставини вказують на факт перевезення незаконно виготовленої продукції, є незрозумілим.

З доданих представником власника майна документів, зокрема митних декларацій та товар, вбачається, що горілчані вироби, які знаходяться в вилученому автомобілі, були імпортовані товариством в Україну з-за кордону, відповідно майно є законно виготовленим, придбаним товариством на законних підставах і законно переміщувалося територією України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що слідчим не доведено наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення будь-якого кримінального правопорушення, внесення до ЄРДР відомостей за ч.1 ст. 204 КК України є безпідставним, відповідно неправомірним було і вилучення вказаного в клопотання майна.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини та вищих судів України, у подібних спорах, слідчі судді мають враховувати її при прийнятті своїх рішень, згідно ч. 2 ст. 8 КПК України, в тому числі в частині визнання майна речовим доказом.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у конкретному випадку має існувати очевидна істотна причина!

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співрозмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності.

Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (Рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого королівства серія А №108 п.52 від 24.10.1986р.) Іншим словами заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Крім того, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантування дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Зокрема при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб ; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Також, згідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим не доведено жодних підстав вважати, що є підстави для накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення огляду місця події. Крім того, даний факт спростовано в судовому засіданні належними доказами, наданими представником власника майна.

Таким чином, приходжу до висновку, що відсутні передбачені нормами КПК правові підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на майно, яке зазначено в клопотанні, а тому з врахуванням вищевикладених обставин слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна не підлягає до задоволення.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000695 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України відмовити.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Мукачівського

міськрайонного суду Іван КОТУБЕЙ