Справа № 182/363/24
Провадження № 1-кс/177/18/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся 23.01.2024 до суду з указаною скаргою та просив зобов`язати відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури, відповідно до ст. 214 КПК України, внести за його заявою відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України, щодо судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 .

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що 08.01.2024 ним подано до голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу на дії відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, в якій він просив зобов`язати відповідальних осіб прокуратури внести відомості до ЄРДР та притягнути службових осіб Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 366 КК України. Слідчим суддею ОСОБА_4 слухання в справі № 182/165/24 за скаргою ОСОБА_2 призначено на 12.01.204 о 08 год. 30 хв., у залі 10. У вказаний час при розгляді справи були присутні слідчий суддя, секретар та заявник. Слідчий суддя визначив, що відсутність прокурора не може вплинути на розгляд справи, тому були заслухані вимоги заявника, досліджена скарга ОСОБА_2 , однак слідчим суддею ОСОБА_4 , за результатами розгляду скарги, не було прийнято рішення згідно з КПК України та припинено засідання, мотивуючи тим, що необхідно почекати прокурів Нікопольської окружної прокуратури і до 17.01.2024 можливо є відповідна реєстрація кримінального правопорушення за ст. 366 КК України. Заявник ОСОБА_2 вважає, що саме завдяки корупційній складовій, у залі суду при розгляді справи № 182/165/24 слідчим суддею, як службовою особою, було допущено ряд порушень, а саме: слідчим суддею порушено строки розгляду скарги, визначені ст. 306 КПК України, не досліджено докази, надані ОСОБА_2 в якості додатків до скарги, проігноровано запропоновані скаржником факти, не прийнято законного та вмотивованого судового рішення за результатами розгляду скарги. З відповідною поведінкою слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді справи № 182/165/24 ОСОБА_2 не погодився, вважав її незаконною, а тому звернувся до Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області з заявою від 15.01.2024 за фактом недбалості відповідальної службової особи судді Нікопольського міськрайонного суду в Дніпропетровській області при розгляді справи № 182/165/24. Вказана заява направлена до прокуратури ОСОБА_2 поштою та вручена 17.01.2024. Однак, перевірка заяви ОСОБА_2 проведена не була, дані та факти, викладені у заяві, не досліджувалися, а відомості до ЄРДР не внесено, чим відповідальні особи Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області обмежили ОСОБА_2 доступ до правосуддя, не дивлячись на очевидність вчиненого злочину, у зв`язку з чим, він звернувся до суду з даною скаргою.

Указана скарга надійшла до Криворізького районного суду Дніпропетровської області в порядку визначення підсудності, згідно з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.02.2024.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, для розгляду вказаної скарги визначено слідчого суддю Криворізького районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді від 01.03.2024 скарга прийнята до провадження.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив скаргу задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Керівник Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровській області будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь уповноважених осіб у судовому засіданні не забезпечив, заяв, клопотань з процесуальних питань, зокрема, про відкладення судового засідання, призначеного на 07.03.2024, із поважних причин, від прокурора не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 60 КПК України визначено, що заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим, та має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 15.01.2024 звернувся до Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області з заявою про вчинення суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, у зв`язку з чим, згідно зі ст. 214 КПК України, просив внести відповідні відомості за його заявою до ЄРДР.

Дана заява направлена ОСОБА_2 поштою 15.01.2024 та отримана Нікопольською окружною прокуратурою Дніпропетровської області 17.01.2024.

Не отримавши відомостей щодо поданої заяви про вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_2 звернувся 23.01.2024 з указаною скаргу до суду.

Супровідним листом від 18.01.2024 № 61-2вих24 за підписом керівника Нікопольської окружної прокуратури, заява ОСОБА_5 від 15.01.2024 з додатками до нього на 13 арк., скерована директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтава.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовий захист передбачає вільне волевиявлення особи. Із цією метою людина повинна подати до суду письмове звернення встановленої форми.

Згідно зі ст. 7 КПК України, в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає серед іншого у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 № 298). Згідно з п. 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що внесенню в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Кримінальне правопорушення серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається обов`язок уповноважених осіб здійснити фіксацію наданих заявником відомостей про кримінальне правопорушення. Водночас, передбачена чинним КПК процедура внесення відомостей не свідчить про те, що взагалі відсутні будь-які критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Ця процедура передбачає, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити детальну та ретельну оцінку викладених у заяві відомостей, а фактично необхідно лише перевірити зміст самої заяви на предмет наявності у ній належних даних для внесення відомостей до ЄРДР.

Завданням судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на цій стадії є перевірка зазначених скаржником обставин, що, на його думку, вказують на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, та за наявності відповідних підстав - відновлення порушених прав.

Як слідує зі змісту заяви від 15.01.2024, з якою заявник ОСОБА_2 звернувся до органів прокуратури, останній не згоден з поведінкою та рішеннями судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 під час розгляду справи № 182/165/24, вважає їх незаконними, що, на думку заявника, свідчить про наявність у діях судді ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КПК України.

Не оцінюючи обґрунтованість заяви скаржника про вчинення кримінального правопорушення на предмет наявності всіх ознак складу злочину, слідчий суддя вважає, що у ній відсутні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого наведеними заявником статтями КК України.

Очевидним є той факт, що заявник не наділений повноваженнями і не являється особою, яка може надавати оцінку діям та рішенням судді, переглядати відповідне судове рішення, поза межами встановленої законодавчої процедури.

У рішенні Конституційного Суду від 11.06.2020 № 7-р/2020, серед іншого, зазначено, що системний аналіз положень ст. ст. 6, 8, 19, ч. 1 ст. 1 ст. 55, ст. ст. 124, 126 Конституції України дає підстави вважати, що суспільні відносини у сфері правосуддя перебувають під конституційним захистом з тим, щоб не допустити дій, що суперечать меті правосуддя, та запобігти постановленню судового рішення, яке за своєю суттю не може бути актом правосуддя.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація) зазначено, що рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві; за винятком рішень про амністію, помилування або подібних заходів, виконавча влада та законодавча влада не повинні ухвалювати рішення, що скасовують судові рішення" (§ 16, §17 додатка до Рекомендації).

Отже, для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як «неправосудного».

Конституційний Суд України вважає, що остаточне судове рішення не може бути переглянуто, крім встановлених процесуальними законами випадків його перегляду відповідним судом, що виключає можливість оцінювати таке рішення слідчим, прокурором при вчиненні ними дій, які мають наслідком притягнення судді до кримінальної відповідальності.

Ефективна реалізація права на судовий захист залежить від багатьох чинників системи судоустрою та судочинства, зокрема від забезпечення гарантій незалежності суддів під час здійснення правосуддя.

Незалежність і недоторканність судді гарантують Конституція та закони України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється; суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 № 8, судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Конституційний Суд України в рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 вказав, що процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні й юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не п З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що висловлення незадоволення або непогодження з процесуальними діями та рішеннями суддів шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення, може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. ст. 126 та 129 Конституції України.

Окрім того, слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_2 про вчинення злочину від 15.01.2024, згідно інформації на офіційному сайті УКРПОШТА, за посиланням 396, надійшла до Нікопольської окружної прокуратури 17.01.2024.

Згідно з листом від 18.01.2024 № 61-2вих24 за підписом керівника Нікопольської окружної прокуратури, заява ОСОБА_5 від 15.01.2024 з додатками до нього на 13 арк., скерована директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтава.

У вказаному листі міститься посилання на положення п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України (підслідність слідчих органів державного бюро розслідувань), що свідчить про розгляд заяви саме в порядку визначеному КПК України. У свою чергу, та обставина, що визначення належного органу досудового розслідування може відбуватись після внесення відомостей до ЄРДР, не спростовує те, що відповідний орган наділений повноваженнями на внесення даних щодо первинної реєстрації заяви про вчинення кримінального правопорушення в реєстрі.

У цьому контексті слід відзначити, що законодавець наділяє заявника правом оскаржити і відповідні дії територіального підрозділу ДБР, у разі незгоди з такими.

Дії уповноваженого представника прокуратури щодо скерування наведеної вище заяви про вчинення кримінального правопорушення компетентній особі, не свідчать про вчинення свідомих дій щодо не реєстрації заяви в ЄРДР. Більше того, фактично наведені вище обставини вказують на те, що така заява буда прийнята, розглядалась і скерована для розгляду саме з урахуванням положень КПК України. При цьому, заявник наділений можливістю оскаржити дії компетентного органу, зокрема щодо невнесення відповідних відомостей до ЄРДР.

У даному випадку, з урахуванням того, що заява про вчинення злочину скерована директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтава, слідчий суддя не оцінює дії відповідних службових осіб цього управління, оскільки це виходить за межі його компетенції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про відсутність належних законних підстав для зобов`язання службових осіб Нікопольської окружної прокуратури внести відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_2 від 15.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування та повідомити заявника про розпочате досудове розслідування шляхом вручення копії витягу з реєстру.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: