Провадження № 1-в/638/152/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова:

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

з участю представника органу пробації: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло подання начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подання обґрунтовано тим, що 06.12.2021 року до Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області надійшов на виконання вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у виді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. Засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Засуджений ОСОБА_6 не з`явився до уповноваженого органу з питань пробації та не надав документи про сплату штрафу. Уповноваженим з питань пробації неодноразово направлялись до суду подання про заміну покарання на покарання у вигляді громадських робіт, проте ухвалами Дзержинського районного суду у задоволенні подання було відмовлено. Мати засудженого повідомила, що до початку повномасштабного вторгнення рф на території України, засуджений ОСОБА_6 перебуває на військовій службі та місце його перебування не відоме. Згідно відповіді з військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2023 року, ОСОБА_6 у списках не значиться. Згідно вимоги УІАП ГУНП в Харківській області, ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався. Згідно витягу з ЄРЗО щодо джерел доходів громадянам в податковій службі відносно засудженого інформація відсутня. Згідно відповіді з Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, засуджений у період з 01.02.2022 року по 16.12.2023 року не поступав. На підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України, статті 125 КВК України, представник органу пробації звернувся до суду із вказаним поданням та просить суд його задовольнити.

15.04.2024 року до суду від представника органу пробації надано повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 державний кордон України не перетинав та повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник органу пробації підтримала подання та просила суд його задовольнити.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні подання, оскільки засуджений будучи обізнаним про вирок суду та призначене йому покарання не сплатив штраф, місцезнаходження останнього починаючи з 2022 року органом пробації не встановлено та не з`ясовано причини ухилення від відбування покарання, тобто орган пробації не вчинив всі дії, передбачені законодавством за для досягнення мети кримінального покарання.

Засуджений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оглянувши матеріали судового провадження, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно частиною 3 статті 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у статті 80 КК України строків; не ухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Як вбачається з вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Вирок суду набрав законної сили 15.11.2021 року.

Довідкою про судимість підтверджується, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався.

З матеріалів подання та особової справи вбачається, що засудженим призначене вироком суду покарання не виконано.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення засудженого від сплати штрафу, відповідно до частини 1 статті 389 КК України, є кримінальним правопорушенням.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 389 КК України (ухилення засудженого від сплати штрафу), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим призначеного покарання сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ №5-324кс15 від 24.12.2015р.

З огляду на викладене, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком суду, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обставину, що засуджений за період з 10.08.2021 року до кримінальної відповідальності не притягувався, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені статтею 80 КК України, закінчились, а тому наявні обставини для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст.80 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: