Дата документу 22.05.2024 Справа № 334/2843/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2843/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/366/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, працевлаштований, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції,

представника трудового колективу товариства з обмеженою відповідальністю «Балістика» - ОСОБА_11 - в режимі відеоконференції.

Представник законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 51 000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_12 , до ОСОБА_6 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн 00 коп.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_12 у відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у розмірі 820 грн 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 судові витрати на правову допомогу у розмірі 243 грн 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2022 року, на автомобіль «VolkswagenCaddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , флеш - накопичувач «Samsung 128 EVO PLUS», загальним об`ємом 120 gb, який належить на праві власності ОСОБА_6 - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи №СЕ-19/108-22/6866-ІТ від 08 липня 2022 року у розмірі 1887 грн 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи №СЕ-19/108-22/2622-КТ від 29 квітня 2022 року у розмірі 2059 грн 44 коп.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі представник законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить:

прийняти клопотання про проведення експертизи витрат, призначити її проведення, доручивши Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України;

оскаржуваний вирок суду скасувати в частині відмови у стягненні:

- з ОСОБА_6 шкоди, спричиненої здоров`ю, на користь малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 85 984,36 гривень 36 копійок;

- з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» страхового відшкодування за шкоду, спричинену здоров`ю на користь малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 259 183,34 гривні 34 копійки;

- з ОСОБА_6 та ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» солідарно на користь малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , частину судових витрат в розмірі 15 277,00 гривень,і змінити рішення, задовольнивши позовні вимоги малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині стягнення:

- з ОСОБА_6 шкоди, спричиненої здоров`ю на користь малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 85 984,36 гривень 36 копійок;

- з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» страхового відшкодування за шкоду, спричинену здоров`ю на користь малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 259 183,34 гривні 34 копійки;

- з ОСОБА_6 та ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» солідарно на користь малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , частину судових витрат в розмірі 15 277,00 гривень в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що цивільний позов мотивований тим, що 11 лютого 2022 року з вини ОСОБА_6 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, для відновлення яких потрібний тривалий процес у 5-6 років і вартість якого складає 345 984,36 гривні 36 копійок:

суму в розмірі 260 000 гривень повинно сплатити потерпілій в якості страхового відшкодування за шкоду, спричинену її здоров`ю ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО»;

різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 85 984,36 гривень 36 копійок повинен сплатити потерпілій в якості компенсації за шкоду, спричинену її здоров`ю, ОСОБА_6 ;

розмір моральної шкоди внаслідок вчинення стосовно малолітньої ОСОБА_13 злочину, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 оцінено потерпілою в 50 000 гривень;

судові витрати підлягають стягненню солідарно з ОСОБА_6 та ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», оскільки останнє відмовилось добровільно виплатити страхове відшкодування, що викликало необхідність постраждалої звертатись до суду.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; суд не визнав встановленими обставини, які були доведені апелянтом належними та допустимими доказами у встановленому порядку; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушені норми матеріального та процесуального права, що у сукупності призвело до прийняття незаконного та несправедливого рішення у частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином.

В статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що страхове відшкодування здійснюється на підставі заяви потерпілого, тобто ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», маючи всі досудові матеріали, обізнане про визнання ОСОБА_6 своєї вини у скоєній дорожньо-транспортної пригоди, мало всі підстави вважати цей випадок страховим і погодити виплату страхового відшкодування в добровільному порядку, однак відмовилося від цього.

Тож, висновок суду про те, що відсутність рішення суду щодо визнання вини винної особи при наявності судового розгляду кримінальної справи одночасно з цивільним позовом унеможливлює проведення виплати страхового відшкодування, на думку апелянта, є помилковим.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про те, що розмір витрат малолітньої потерпілої не доведено і тому вони не підлягають відшкодуванню ані з ОСОБА_6 ,ані з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІ «КРЕДО», адже, на думку апелянта, такий висновок суперечить загальним засадам цивільного права, а саме статті 1166 Цивільного кодексу України, якою встановлено обов`язок винної особи відшкодувати нанесену нею шкоду в повному обсязі, що співпадає з позицією, викладеною в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4.

Під шкодою розуміються будь-які втрати майнового чи немайнового характеру, які призводять до порушення права чи інтересів особи.

У вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді малолітній потерпілій вже нанесено шкоду, що призвело до порушення її права на здоров`я і яке підлягає відшкодуванню винною особою.

Статтею 22 Цивільного кодексу України дано визначення поняттю збитки - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З наведеного випливає, що малолітній потерпілій завдано шкоду порушенням її права на здоров`я, чим спричинено реальний збиток в розмірі 395 984,36 (триста дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень тридцять шість копійок, необхідні останній для відновлення її порушеного права - відновлення її зубів, про що її представником заявлялося у цивільному позові.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду про те, що майбутні витрати не відносяться до обґрунтованих витрат на лікування на підставі статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та вважає, що такий висновок суду суперечить ч.1 ст. 1195 та ч.3 ст. 1202 Цивільного кодексу України та пункту 24.1. статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в яких, зокрема, вказано:

«фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо».

«Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо)».

В пункті 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 вказано:

«25. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам,яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 Цивільного Кодексу та розділом III Закону №1961-IV.

При цьому, страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії».

Також, суд виключив з відшкодування витрати на проходження огляду у ортодонта (не рідше двох разів на рік протягом 5-ти років) посилаючись на те, що за період з травня 2022 року по травень 2023 (більше одного року) малолітня потерпіла до лікаря - ортодонта не зверталася, жодних дій щодо продовження лікування згідно з встановленим планом лікування не здійснила, однак це спростовується відповідними доказами, доданими малолітньою потерпілою до матеріалів провадження.

У зв`язку з воєнним станом в країні, малолітня потерпіла разом зі своїми законними представниками наразі виїхала до держави Ізраїль.

Висновок суду про те, що неповідомлення ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» про намір лікуватися за кордоном є підставою для відмови у відшкодуванні лікування малолітньої потерпілої у стоматологічній клініці у державі Ізраїль, на думку апелянта, не відповідає положенням статті 1166 Цивільного кодексу України, оскільки обов`язок відшкодувати в повному обсязі спричинену шкоду покладається на винну особу, тож ці витрати повинні бути стягнені з ОСОБА_6 . Про це апелянтом було вказано у заяві про збільшення позовних вимог від 16 травня 2023 року, але судом проігнорована вимога малолітньої потерпілої.

Крім того, апелянт зазначає, що деякі докази взагалі проігноровані судом.

Також, судом при розгляді справи було відмовлено у клопотанні малолітньої потерпілої щодо призначення експертизи витрат, яка була необхідною для встановлення об`єктивного розміру витрат для відшкодування шкоди, нанесеної її здоров`ю, чим допущено порушення процесуальних прав останньої на свободу в поданні доказів, а також рівності сторін провадження, справедливого і неупередженого суду, передбачені пунктами 3, 14, 15,16 частини 1 статті 7, статтями 21, 56 Кримінального процесуального кодексу України та права на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N° 475/97-ВР від 17 липня 1997 року).

Пунктом 3 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, однак, всупереч цьому положенню, у вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 серпня 2023 року по справі N° 334/2843/22 відсутній відповідний висновок щодо шкоди і її розміру, спричиненої здоров`ю малолітньої потерпілої.

Щодо відшкодування судових витрат, апелянт зазначає таке.

Статтею 124 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Оскільки процесуальним законодавством передбачено право сторін провадження окремо надати документи для підтвердження судових витрат (стаття 126 Кримінального процесуального кодексу України), враховуючи, що складення акту до договору про надання правничої допомоги раніше, ніж буде ухвалено судом рішення, є передчасним, представником потерпілої наразі надаються наявні підтверджуючі документи.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_10 просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_8 у повному обсязі; оскаржуваний вирок суду залишити без змін. На думку захисника, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про відмову у стягненні з ОСОБА_6 матеріальної шкоди. Так, витрати на лікування після дорожньо-транспортної пригоди в лікарні становили 1345,76 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з копією акту виконаних робіт від 08 червня 2022 року, потерпілій було надано такі послуги: 16 лютого 2022 року обстеження вартістю 2720,00 грн, 26 квітня 2022 року вартістю 1835, 00 грн, 26 травня 2022 року вартістю 1920,00 грн, а всього на загальну суму 6475,00 грн.

Інші докази, надані потерпілою на підтвердження понесеної матеріальної шкоди, є неналежними, недопустимими з огляду на таке.

Плани лікування від 18 лютого 2022 року є пропозицією лікаря, а не документом, який підтверджує факт отримання та оплати медичних послуг.

Зі змісту планів лікування від 18 лютого 2022 року взагалі не зрозуміло, виходячи з яких розрахунків лікар оцінив майбутнє лікування ОСОБА_12 у розмірі 330 850,00 грн, не конкретизовано, у чому саме полягає «майбутнє» лікування, не зазначено, що дані медичні заходи пов`язані із завданням ОСОБА_12 шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не визначені конкретні строки проведення відповідних медичних заходів тощо.

Відповідно до змісту планів лікування від 18 лютого 2022 року, точність лікування складає 90%. Тобто, лікар самостійно підтвердив, що план лікування в цілому та його вартість є орієнтовними, неточними.

«Майбутнє» лікування ОСОБА_12 ґрунтується на документально не підтверджених припущеннях, що в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України не є доказом та не відповідає вимогам статей 76-80 ЦПК України.

Більш того, витрати за вказаними планами лікування від 18 лютого 2022 року апелянтом не понесені, а лише плануються. Положення ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають відшкодування лише обґрунтованих витрат, тобто тих витрат, які фактично понесені, та здійснення яких підтверджено належними доказами.

Копія листа - відмови від надання лікування малолітній потерпілій, складений лікарем - ортопедом ОСОБА_14 від 10 жовтня 2022 року, взагалі не містить інформацією, ким та коли був складений вказаний рукописний лист, чи дійсно ОСОБА_14 є лікарем, якій саме «мамі з дочкою 12 років» була надана консультація.

Зміст копій відповідей на адвокатські запити зводиться до неможливості надати інформацію, яка була зазначена у адвокатському запиті, тому вказані відповіді не мають жодного доказового значення.

Документи, надані позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, складені мовою, якою суд не володіє, а тому суд правомірно не прийняв їх до уваги, у зв`язку із недотриманням вимог щодо перекладу на виконання положень ст.79 ЗУ «Про нотаріат».

Витрати на лікування потерпілої у розмірі 7820,76 грн, є встановленими та підтвердженими належними доказами.

Відповідно до копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, відповідач у добровільному порядку погасив витрати на лікування потерпілої. Решта суми - 820,76 грн, підлягає стягненню з ТОВ "Страхова компанія "Кредо".

Витрати, нібито понесені апелянтом, не доведені та не обґрунтовані належними доказами, тому суд дійшов правомірних висновків про відмову у задоволенні цивільного позову у цій частині. Відшкодуванню підлягають лише дійсні витрати на лікування потерпілої, які були фактично вчинені та підтверджені належними доказами у розмірі 820,76 грн з урахуванням вже сплачених відповідачем витрат на лікування.

Суд першої інстанції також правомірно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Нових клопотань про призначення експертизи не надходило.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про відмову у стягненні з ОСОБА_6 матеріальної шкоди.

Крім того, захисник зазначає, що апелянт мав можливість надати документи на підтвердження ймовірно понесених судових витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте, не зробив цього, у зв`язку із чим, суд дійшов правомірних висновків про відмову у задоволенні цивільного позову у цій частині.

Прийняття долучених до апеляційної скарги документів, які нібито підтверджують розмір ймовірно понесених апелянтом судових витрат, є неправомірним, оскільки апелянт навіть не навів жодного аргументу неможливості надання даних доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянт не надав жодного доказу на підтвердження розміру ймовірно понесених витрат на професійну правничу допомогу, а прийняття нових доказів, долучених апелянтом до апеляційної скарги, є неправомірним, вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 15 277,00 грн є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Отже, прийняття нових доказів, наданих апелянтом, є неправомірним.

Також, захисник вважає, що клопотання про призначення експертизи не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, а також керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, тягар збирання доказів, доведеності правомірності позовних вимог тощо покладено не на суд, а на сторін по справі.

Позивач безпідставно намагається перекласти свої процесуальні обов`язки на суд.

Призначення судом експертизи, про яку просить позивач, не є обов`язковим з огляду на положення ст. 105 ЦПК України.

Протягом досудового розслідування, яке тривало більше року, судового розгляду справи,позивач самостійно не провів експертизу для підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Позивач жодним чином не аргументував, на якій підставі він просить провести експертизу суд та не провів її самостійно шляхом звернення до відповідної експертної установи.

Більш того, позивач звертався до суду першої інстанції із клопотанням про призначення експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року по справі №334/2843/22 у проведенні експертизи відмовлено у зв`язку із необґрунтованістю клопотання. Повторно позивач до суду першої інстанції із клопотанням про проведення експертизи не звертався.

Позивач жодним чином не аргументував у зв`язку із чим останній не провів заявлену експертизу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позивач навіть не провів самостійно експертизу вже після вирішення справи в суді першої інстанції, долучивши відповідний експертний висновок до апеляційної скарги та обґрунтувавши причини неможливості його долучення до матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції обмежений у можливості збирати нові докази, а переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник цивільного відповідача ТДВ СК «Кредо» - ОСОБА_15 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Зазначає, що 29 серпня 2023 року страховим актом 3004334-1 було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого ТЗ за спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_12 , які сталися 11 лютого 2022року, страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом, та призначене страхове відшкодуванняу розмірі 820,76 грн.

30 серпня 2023 року страхове відшкодування в розмірі 820,76 грн виплачені ОСОБА_8 , що підтверджується платіжним дорученням.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 23 Закону, відшкодуванню, в тому числі, підлягає шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Статтею 24 Закону встановлено порядок здійснення страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілих - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно цього ж пункту статті 24 Закону, зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Тобто, у випадку, коли витрати не відповідають вимогам ст.24 - відсутнє документальне підтвердження відповідного закладу охорони здоров`я про необхідність їх здійснення і факт їх здійснення - такі витрати не є обґрунтованими у розумінні ст. 24 Закону та не підлягають відшкодуванню Відповідачем-2.

Ознайомившись із Випискою із медичної картки ОСОБА_12 та чеками, наданими позивачем, ТДВ СК «Кредо» вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на суму 7 820,76 грн, оскільки вони вже понесені позивачем та відповідають вимогам ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» разом з тим, сума підлягає зменшенню на 7 000,00 грн, які було отримано законним представником позивача від відповідача 1 протягом лютого 2022 року, в якості часткової компенсації витрат на лікування малолітньої ОСОБА_12 , понесених на лікування в КНП Запорізька міська лікарня № 5.

Проте,законом не передбачено стягнення зі Страховика майбутніх затрат, оскільки такі не відносяться до обґрунтованих витрат на лікування.

Докази фактичної сплати коштів у заявленому розмірі відсутні, а План лікування не належить до бухгалтерських документів, якими підтверджується здійснення розрахунків між сторонами. Згідно з листом МФУ від 16 лютого 2017 року № 31- 1410-06-5/4339, документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Щодо вимог Позивача про стягнення додаткових витрат на майбутнє лікування, то вказані витрати не остаточними. Оскільки «План лікування», на який спирається представник Позивача, є лише документом,який засвідчує витрати, які можуть бути понесені на даний момент у зв`язку з лікуванням саме у клініці Sikolov Dental Clinic, а не через 5 років, тож вказані витрати не є остаточними та можуть як збільшуватись так і зменшитись у зв`язку з обранням іншого медичного закладу, інших матеріалів або застосуванням знижки або у зв`язку з девальвації тощо.

Більш того, план лікування був складений в Україні і передбачав лікування також на території нашої держави в конкретній клініці «Nikolov Dental Clinic»,а як було встановлено в процесі розгляду справи в суді першої інстанції Позивачка зі своєю мамою наразі знаходяться за кордоном і лікуються за кордоном, тож План лікування та майбутні затрати зазначені в ньому, взагалі є нікчемним та неналежним доказом.

ТДВ СК «Кредо» не відмовляється відшкодувати у майбутньому обґрунтовані витрати, які будуть понесені у зв`язку з діагностикою, лікуванням, протезуванням потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів у мирному позасудовому врегулюванні у разі надання усіх необхідних документальних підтверджень витрат та понесене лікування та заяви на виплату страхового відшкодування у відповідності до ст. 35 Закону.

Позивач та представник Позивача невірно трактують статтю 24 Закону, якою встановлено порядок здійснення страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілих - у зв`язку з лікуванням потерпілої, згідно з якою відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, переміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілої в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Згідно цього ж пункту статті 24 Закону, зазначені в цьому пункті витрати в іноземній державі мають бути узгоджені з особою, яка має здійснити страхове відшкодування, в даному випадку з ТДВ СК «Кредо».

На момент розгляду справи в суді першої інстанції до ТДВ СК «Кредо» ні на поштову адресу ні на офіційну електронну адресу не находило, ні повідомлення, ні узгодження, не від Позивача, не від Представника Позивача, а до суду не було надано жодного доказу, щоб спростувати це.

Тож суд першої інстанції правильно встановив та відмовив у вимогах, оскільки у випадку, коли витрати не відповідають вимогам ст. 24 - відсутнє документальне підтвердження узгодження з Відповідачем 2, такі витрати у розумінні ст. 24 Закону та не підлягають відшкодуванню Відповідачем-2.

Згідно з вироком суду, 11 лютого 2022 року приблизно о 14 год. 40 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Фортечної від вул. Жуковського в напрямку вул. Олександрівської в м. Запоріжжі, наближаючись до регульованого світлофором перехрестя з вул. Гоголя.

В цей час малолітня ОСОБА_12 в якості пішохода, рухалась по лівому тротуару вул. Фортечної в попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку, попереду нього. Наблизившись до перехрестя з вул. Гоголя, на зелений для себе сигнал світлофора, вона вийшла на проїзну частину вул. Гоголя, здійснюючи її перетин по пішохідному переходу, в темпі спокійного кроку.

Під час подальшого руху водій ОСОБА_6 , на зелений для себе сигнал світлофора, в`їхавши на перехрестя з вул. Гоголя, виконуючи на ньому маневр лівого повороту в напрямку вул. Слобідської, не надав дорогу малолітній ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину вул. Гоголя, на яку він повертав, внаслідок чого скоїв наїзд на неї.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого: на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті ДТП малолітній ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. У малолітньої ОСОБА_12 виявлено:

-повний травматичний вивих 11, 12, 22 зубів, скол коронкової частини 21 зуба на половину із наступним проведенням фотополімерної реставрації зуба (26.04.2022), перелом альвеолярного виростку між тілами 23 та 24 зубів, рана слизової альвеолярного паростка верхньої щелепи з наступним проведенням первинно хірургічної обробки ран (11.02.2022 17:10-17:40), садна на підборідді справа, на червоній каймі нижньої губи посередині, що в сукупності кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;

-синці на зовнішній поверхні правового стегна в середній та нижній третинах, садна на основній фаланзі 2 пальця та на основній і проксимальній фалангах 3 пальця правої кисті, що самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В ході апеляційного розгляду до Запорізького апеляційного суду від представника трудового колективу товариства з обмеженою відповідальністю «Балістика» - ОСОБА_11 надійшло клопотання про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_6 трудовому колективу вказаного товариства.

У клопотанні зазначено, що трудовий колектив ТОВ «Балістика» бажає взяти ОСОБА_6 на поруки. Правомірність та необхідність вказаного заходу підтверджується таким.

Так, ОСОБА_6 працює у ТОВ «Балістика».

Протоколом загальних зборів трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Балістика», який додається до клопотання, вирішено взяти ОСОБА_6 на поруки трудового колективу ТОВ «Балістика», взяти на себе обов`язок здійснювати щодо ОСОБА_6 заходи виховного характеру та звернутись до Запорізького апеляційного суду із даним клопотанням.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, кримінальним законом віднесено до категорії нетяжких злочинів (ч.4 ст.12 КК України). Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується необережною формою вини. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, не є корупційним.

Порушення правил безпеки дорожнього руху не пов`язано з керуванням ОСОБА_6 транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_6 раніше не судимий, в ході судового розгляду справи в повному обсязі визнав свою вину в інкримінованому йому правопорушенні, розкаявся, у добровільному порядку частково відшкодував потерпілій спричинену шкоду здоров`ю, що підтверджується матеріалами справи.

За місцем роботи характеризується виключно позитивно.

При цьому, відповідно до позиції ВС від 22 грудня 2020 року у справі №158/2745/19,положення закону не містять жодних вимог щодо періоду часу, який особа має бути працевлаштована до вирішення питання щодо передання її на поруки трудовому колективу.

Трудовий колектив ТОВ «Балістика» одноголосно погоджується взяти ОСОБА_6 на поруки, зобов`язується здійснювати щодо останнього протягом року з дня передачі його на поруки заходи виховного характеру: залучення до активної роботи підприємства, проведення заходів з підвищення кваліфікації та профілактичної роботи; здійснення відповідного контролю, з урахуванням наданих систематичних звітів відповідальної особи щодо виконання ОСОБА_6 посадових обов`язків, не порушення встановленого порядку у трудовому колективі, у побуті; систематичного здійснення профілактичних бесід; проведення дій, які полягають в одержанні ОСОБА_6 необхідного виховання, освіти, а також у наявності можливості пристосуватися до законослухняних правил життя, підвищення культурного, соціального та загальноосвітнього рівня, підвищення кваліфікації професії.?

Таким чином, трудовий колектив одноголосно прийняв рішення про взяття обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки та вирішив проводити з ним виховну роботу з метою недопущення вчинення ним злочинів, що свідчить про те, що колектив розуміє взяту на себе відповідальність.

Отже, наявні підстави для передачі ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу ТОВ «Балістика».

Заслухавши доповідь судді; представника законного представника малолітньої потерпілої - адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, у задоволені клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу ТОВ «Балістика» просила відмовити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили задовольнити клопотання про передачу обвинуваченого на поруки трудовому колективу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та клопотання про передачу обвинуваченого на поруки трудовому колективу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Як було зазначено вище, трудовий колектив товариства з обмеженою відповідальністю «Балістика» в особі представника ОСОБА_11 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_6 .

При апеляційному розгляді ОСОБА_11 підтримала доводи, викладені в клопотанні, та підкреслила, що вказане клопотання є актуальним, підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_6 працює у зазначеному товаристві до цього часу та характеризується виключно позитивно.

Стороною захисту, в т.ч. самим обвинуваченим, вказане клопотання також підтримано.

Частиною першою статті 47 КК України передбачено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п.5 своєї постанови №12 від 23 грудня 2005 року "Про застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що особу можна звільнити від кримінальної відповідальності з передачею на поруки (ст. 47 КК (2341-14 ) за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК (2341-14) можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Звернення з клопотанням крім колективу можуть ініціювати сам обвинувачений (підсудний) або його родичі, потерпілий, а також прокурор, слідчий чи особа, яка провадить дізнання. Порядок порушення колективом такого клопотання визначено у частинах 1, 2 ст. 10 КПК (1001-05). Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, а кримінальне правопорушення, яке він вчинив, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу, відноситься до кримінальних проступків, та не належить відповідно до примітки ст.45 КК України до категорії корупційних.

Обвинувачений в ході судового розгляду провадження свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення беззастережно визнав та щиро розкаявся, що також знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Клопотання трудового колективу товариства з обмеженою відповідальністю «Балістика», де працює обвинувачений, є належно оформленим, та в ньому зазначено, що трудовий колектив вказаного товариства бере на себе обов`язки щодо забезпечення виховного впливу на обвинуваченого, а той, в свою чергу, гарантує свою належну поведінку.

Викладене підтверджено представником товариства при апеляційному розгляді.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.47 КК України, а доводи представника законного представника малолітньої потерпілої про протилежне не є слушними.

Зокрема, представник потерпілої ставить під сумнів як працевлаштування обвинуваченого у вищевказаному товаристві, так і повноваження представника товариства ОСОБА_11 на звернення з зазначеним клопотанням.

Разом з цим, факт працевлаштування обвинуваченого у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Балістика» підтверджується відповідними документами, що містяться в матеріалах провадження - копією відповідного наказу про прийняття на роботу, довідкою про підтвердження місця роботи.

Що стосується повноважень ОСОБА_11 , то згідно з доданими до клопотання документами, остання була головуючою на загальних зборах трудового колективу товариства з приводу передачі обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу та саме їй рішенням цих зборів було доручено звернутися до суду з відповідним клопотанням, що в установленому законом порядку ніким не спростовано.

В свою чергу, згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею на поруки. Відповідно - кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю.

У зв`язку з наведеним цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_12 , до ОСОБА_6 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» підлягає залишенню без розгляду.

Так, відповідно до змісту ст.129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному проваджені лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, у разі закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Відповідно, подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, що не позбавляє цивільного позивача права звернутися з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 47 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 404-405, 407, 409, 417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі статті 47 КК України, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, з передачею останнього на поруки ТОВ «Балістика» за клопотанням останнього, за умови, що ОСОБА_6 протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити із зазначених підстав.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі порушення умов передачі на поруки, особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_6 та до ТДВ «СК «Кредо», залишити без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачу її право звернутися із вказаною позовною заявою до суду в порядку цивільного судочинства.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2022 року на автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , флеш - накопичувач «Samsung 128 EVO PLUS», загальним об`ємом 120 gb, який належить на праві власності ОСОБА_6 - скасувати.

Речові докази - автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , флеш - накопичувач «Samsung 128 EVO PLUS», загальним об`ємом 120 gb, які передані на зберігання ОСОБА_6 - залишити за належністю останньому.

Речовий доказ - оптичний носій інформації CD-R «VIDEX», загальним об`ємом 700 Мб, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи №СЕ-19/108-22/6866-ІТ від 08 липня 2022 року у розмірі 1887 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи №СЕ-19/108-22/2622-КТ від 29 квітня 2022 року у розмірі 2059 грн 44 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4