Справа 556/591/24
Номер провадження 1-кс/556/126/2024
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження

27.02.2024 року.

Слідчий суддя Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , подану в порядку ст.206 КПК України щодо виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини, -

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , подане в порядку ст.206 КПК України з вимогами вжити заходів до звільнення з під варти ОСОБА_3 , позбавленого свободи та безпідставно утримується в полоні в приміщенні Володимирецького ліцею, що за адресою: смт Володимирець, вул. Тараса Годунка, буд.2 (колишня вул. Горького,2), Вараського району Рівненської області.

Також просив забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_3 , доручити ТУ ДБР провести дослідження викладених у заяві фактів та вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи.

Ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.01.2024, зобов`язано уповноважених осіб Володимирецького ліцею №2 Володимирецької селищної ради, що розташований в смт Володимирець, вул. Тараса Годунка, буд.2 (колишня вул. Горького,2), Вараського району Рівненської області, негайно доставити ОСОБА_3 , який за повідомленням адвоката ОСОБА_2 утримується під вартою в приміщенні Володимирецького ліцею №2, до слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 для з`ясування підстав позбавлення його свободи.

Зобов`язано уповноважених осіб Володимирецького ліцею №2 Володимирецької селищної ради, що розташований в смт Володимирець, вул. Тараса Годунка, буд.2 (колишня вул. Горького,2), Вараського району Рівненської області негайно надати слідчому судді Володимирецького районного суду ОСОБА_1 належним чином завірену копію судового рішення, яке набрало законної сили, яким передбачено обмеження особистої свободи ОСОБА_3 , або належним чином завірені копії інших документів, що надають правові підстави для позбавлення його свободи, для з`ясування підстав позбавлення ОСОБА_3 свободи (за наявності).

Зобов`язано уповноважених осіб Володимирецького ліцею №2 Володимирецької селищної ради, що розташований в смт Володимирець, вул. Тараса Годунка, буд.2 (колишня вул. Горького,2), Вараського району Рівненської області, повідомити, чи знаходяться в приміщенні Володимирецького ліцею інші державні установи, підприємства, організації.

Згідно інформації Володимирецького ліцею№2 Володимирецької селищної ради №51 від 27.02.2024, ОСОБА_3 на території Володимирецького ліцею № 2 Володимирецької селищної ради не перебуває (не утримується), уповноваженим особам ліцею № 2 місце перебування ОСОБА_3 невідоме. Судове рішення, яким передбачено обмеження особистої свободи ОСОБА_3 до адміністрації ліцею не надходило.

Додатково повідомили, що частину приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (навчальний корпус та частина будівлі гуртожитку) рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 08.02.2024 № 10 передано у користування військової частини НОМЕР_1 .

27.02.2024 до військової частини НОМЕР_1 надано запит, чи перебуває у військовй частині 9937 військовослужбовець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо так, то з якого часу?

Згідно відповіді на запит від 27.02.2024, ОСОБА_3 прибув у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону 12 лютого 2024 року.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 14.02.2024 № 156-OC ОСОБА_3 прийнято на військову службу по мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Підставою для зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_2 прикордонного загону стало мобілізаційне розпорядження, поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.02.2024 № 2001, Указ Президента України від 24.02.2024 № 65/2022.

Дослідивши вказане клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Частиною 6 ст.206 КПК України передбачено, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до ч.7 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суду з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4 ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Згідно вище згаданої інформаці в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до п.4 ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і в даному випадку має місце незгода представника ОСОБА_3 саме із діями військової частини НОМЕР_1 , пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, заявник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Виходячи із обставин клопотання та вказаних правових норм, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 являється військовим, тому твердження його представника про незаконне затримання та позбавлення волі не відповідає дійсності, є явно надуманим та таким, що перешкоджає здійсненню призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення заяви відсутні.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для відкриття провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , поданого в порядку 206 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу представника на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.2, 7, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

У відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , поданим в порядку ст.206 КПК України щодо виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1