Провадження № 1-кс/761/9864/2024
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2024 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділення 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_3 , погоджене з прокуроро відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 04.04.2024

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000312 від 04.04.2024 за підозрою гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва. серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, не застосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно статті 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи свій злочинний план, направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. збройними силами російської федерації, що діяли за наказом керівництва російської федерації та збройних сил російської федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська російської федерації вдерлися сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

У зв`язку з чим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою рф, а також установлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема Резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф та ін.)».

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII (із змінами та доповненнями) передбачено: «Заходи у відповідь на дискримінаційні та/або недружні дії інших держав, митних союзів або економічних угруповань здійснюються відповідно до законів України, міжнародних договорів України, загальноприйнятих правил, стандартів та норм міжнародного права. Такими заходами є: - застосування повної заборони (повного ембарго) на торгівлю».

Крім того ч. 11 ст. 29 вказаного Закону визначено, що у разі якщо дискримінаційні та/або недружнi дії щодо України застосовуються державою, визнаною Верховною Радою України державою-агресором та/або державою-окупантом, заходи у відповідь, визначені частиною третьою цієї статті, можуть застосовуватися за рішенням Кабінету Міністрів України.

Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУAM, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором.

Указом Президента України №57/2023 від 05.02.2023 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно п. 1 додатку до якого застосовано персональні санкції до юридичної особи - Державної корпорації з атомної енергії «Росатом» (основний державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і.н.п.п.) строком на 50 років.

В той же час постановою уряду російської федерації від 02.06.2014 №506-12 (в редакції постанови від 29 вересня 2021 №1645-51) «Об утверждении государственной программы российской федерации «Развитие атомного энэргопромышленного комплекса» затверджено державну програму атомного енергопромислового комплексу російської федерації до 2020 року. Основною ціллю даної програми є забезпечення стабільного розвитку атомного енергопромислового комплексу (далі - АЕП) та безпечного використання атомної енергії, зокрема збільшення видобутку атомної енергії, об`ємів реалізації цивільної продукції АЕП та виручки від її реалізації. Відповідальним виконавцем програми визначено Державну корпорацію з атомної енергії «Росатом».

Крім того, указом президента російської федерації володимирапутіна від 16.04.2020 №270 «О развититехники, технологий и научныхисследований в областииспользованияатомнойэнергии в российскойфедерации» було зобов`язано уряд російської федерації розробити та затвердити комплексну програму «Розвитку техніки, технологій і наукових досліджень у сфері використання атомної енергії в російській федерації на період до 2020 року».

Згідно цього Указу комплексна програма направлена на формування елементів безпечної та ефективної енергетичної системи, як ґрунтується на перспективних ядерних, термоядерних, плазмових та інших технологіях, а також для впровадження передових технологій у високотехнологічних галузях економіки та створення конкурентоспроможної продукції на зовнішньому та внутрішньому ринках.

В грудні 2020 року президіумом ради при російській федерації по стратегічному розвитку і національним проєктам затверджена комплексна програма «Развитиетехники, технологий и научныхисследований в областии спользования атомной энергии в российской федерации на период до 2024 года» (протокол від 24.12.2020 № 15).

Дана програма передбачає виконання завдань, поставлених уряду указом президента російської федерації від 16.04.2020 №270, зокрема в її рамках Державною корпорацією з атомної енергії «Росатом» практичним шляхом реалізуються проєкти, направлені на створення промислового енергокомплексу, який окрім вироблення електроенергії буде вирішувати питання відтворення ядерного палива, виключить імовірність найбільш тяжких типів аварій, що у свою чергу підвищить безпеку, економічну та екологічну привабливість атомної енергетики російської федерації. Досягнуті результати планується використати для подальшого розвитку атомної галузі російської федерації та закріплення її технологічного лідерства у сфері ядерних технологій.

Указом президента російської федерації володимирапутіна від 14.04.2022 № 202 «О продлении срока действия комплексной программы «Развитие техники, технологий и научных исследований в области использования атомной энергии в российской федерации на период до 2024 года» продовжено дію вище вказаної програми до 2030 року.

На виконання вище перелічених указів Державною корпорацією з атомної енергії «Росатом» збільшується видобуток атомної електричної енергії, необхідної для безперебійного функціонування військово-промислового комплексу російської федерації, що дає їй можливість в умовах повномасштабного вторгнення в Україну збільшувати та розвивати свої потужності для виготовлення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, інших засобів масового ураження, ремонту та будівництва військової техніки, засобів радіоелектронної боротьби, безпілотних літальних апаратів, тощо.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 2022 року по 2024 рік активно співпрацював з представником ООО «Альфапро» (рос.) зокрема з головним інженером ООО « Альфапро » громадянкою російської федерації ОСОБА_8 .

Вказана співпраця полягала у виконанні проєктних робіт по реконструкції атомних електростанцій на території російської федерації, які належать державній корпорації АО «Концерн Росэнергоатом» (рос.), зокрема встановлення протипожежних дверей енергоблоків 1, 2, 4, ОСО, Балаковської АЕС та модернізація будівель енергоблоків № 5, № 4 Нововороніжської АЕС та енергоблока № 1 Нововороніжської АЕС-2 в частині встановлення протипожежних перешкод, дверей та люків в будівлях Здание «Проходная», а також здійснення технічного завдання на проектування паропроводів Калінінської АЕС. Спілкування з представниками ООО «АльфаПро» (рос) ОСОБА_8 відбувалося засобами зв`язку Viber, Telegram, вихідні дані для роботи йому надсилалися на електронну пошту, після виконання поставлених завдань ОСОБА_5 повертав у електронному вигляді готові проектні матеріали на електронну пошту представника ООО «Альфапро» (рос) ОСОБА_8 .

За виконану роботу ОСОБА_5 періодично отримував від ОСОБА_8 на свою банківську картку грошову винагороду.

В подальшому результати виконаних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 робіт передавалися ОСОБА_5 на адресу представника ООО «Альфапро» (рос.) - головному інженеру ООО «Альфапро» громадянці російської федерації ОСОБА_8 для використання в тендерних закупівлях на замовлення АО «Концерн Росэнергоатом» (рос.).

Фактично у період 2022-2024 років громадянин України ОСОБА_5 умисно з метою отримання прибутку та особистого збагачення, а також завдання шкоди Україні, здійснив збір необхідних даних, провів відповідні розрахунки, склав та підготував не менше 8 проєктів та звітів у сфері атомної енергетики по Балаковській, Нововороніжській, Кольській, Ростовській, Калінінської та інших АЕС, які розташовані на території російської федерації та належать АО «Концерн Росэнергоатом» (рос.).

При цьому громадянин України ОСОБА_5 , будучи обізнаним про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України, під час підготовки та передачі аналітичних досліджень по атомних енергоблоках Балаковській, Нововороніжській, Кольській, Ростовській, Калінінської та інших АЕС, представникам держави-агресора, усвідомлював той факт, що своїми діями він фактично порушує санкційну політику України, направлену проти країни-агресора, допомагає у розвитку атомної енергетики російської федерації, яка сприяє безперебійному функціонуванню і електропостачанню її військово-промислового комплексу, військових частин, діяльності підприємств важкої та легкої промисловості, що у свою чергу дає можливість державі-агресору нарощувати виробництво зброї та боєприпасів, які в подальшому використовуються для тривалого ведення бойових дій на території України.

Крім того, в період 2022-2024 років громадянин України ОСОБА_5 своїми умисними діями допоміг державі-агресору завдати шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень, прийнятих президентом та урядом російської федерації щодо розвитку техніки, технологій і наукових досліджень у сфері використання атомної енергії в російській федерації, а саме: постанови уряду російської федерації від 02.06.2014 №506-12 (в редакції постанови від 29 вересня 2021 №1645-51) «Об утверждении государственной программы российской федерации «Развитие атомного энэргопромышленного комплекса», указу президента російської федерації від 16.04.2020 №270 «О развити техники, технологий и научных исследований в области использования атомной энергии в российской федерации», указ президента російської федерації від 14.04.2022 №202 «О продлениисрокадействиякомплекснойпрограммы «Развитиетехники, технологий и научных исследований в области использования атомной энергии в российской федерации на период до 2024 года» та відповідних державних програм, прийнятих на підставі перелічених рішень.

Таким чином, в період 2022-2024 років громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1, умисно, з корисливих мотивів, з метою завдання шкоди Україні, використовуючи власні знання та навички у сфері атомної енергетики, здійснив збір та аналіз необхідної інформації, провів відповідні розрахунки, за результатами чого підготував на замовлення ООО «Альфапро» (рос.) аналітичні дослідження по енергоблоках атомних електростанцій, які знаходяться на території російської федерації та належать Державній корпорації АТ «Концерн Росенергоатом», тим самим допоміг державі-агресору завдати шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень; добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні громадянином України умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень; добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

05.04.2024 об 12 год. 42 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 615, п.1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Цього ж дня ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження:

- Протоколом від 05.04.2024 обшуку будинку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якого виявлено та вилучено електронні носії інформації, комп`ютерну техніку та мобільний телефон, вміст яких підтверджує обставини вчинення злочину громадянином України ОСОБА_5 , зокрема встановлення протипожежних дверей енергоблоків 1, 2, 4, ОСО, Балаковської АЕС та модернізація будівель енергоблоків АДРЕСА_2 та енергоблока № 1 Нововороніжської АЕС-2 в частині встановлення протипожежних перешкод, дверей та люків в будівлях Здание «Проходная», а також здійснення технічного завдання на проектування паропроводів Калінінської АЕС. Спілкування з представником ООО «Альфапро» (рос.) - головним інженером ООО «Альфапро» громадянкою російської федерації ОСОБА_9 , відбувалося засобами зв`язку Viber, Telegram, вихідні дані для роботи йому надсилалися на електронну пошту, після виконання поставлених завдань ОСОБА_5 повертав у електронному вигляді готові проектні матеріали на електронну пошту ОСОБА_8 . За виконану роботу ОСОБА_5 щомісяця отримував від ОСОБА_8 на свою банківську картку грошову винагороду.

-Відповіддю №30/1/4-5401 від 04.04.2024 на доручення слідчого від 04.04.2024, згідно якої встановлено, що ОСОБА_5 здійснював розробку технічної документації для потреб Балаковської, Нововороніжської, Калінінської та інших АЕС, які знаходяться на території російської федерації та належать Державній корпорації АТ «Концерн Росенергоатом»;

-Іншими матеріалами вказаного кримінального провадження, які у своїй сукупності обґрунтовують підозру зазначеним вище особам.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва № 761/12737/24 від 06.04.2024 підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Санкція статі Кримінального кодексу України, що встановлює відповідальність за злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , передбачає конфіскацію майна.

Відповідно до відомостей ГСЦ МВС України від 12.04.2024 № 31/10452-10262-2024 за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на праві власності зареєстровано транспортний засіб VolkswagenPolo, VIN-CODE: НОМЕР_2 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Виходячи з вищевикладеного на даний час виникла необхідність в накладені арешту на зазначене майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, відчуження.

Слідчий просив проводити розгляд клопотання без його участі.

Слідчий суддя вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання без участі власника майна, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи, що санкція інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення передбачає конфіскацію майна, арешт належного підозрюваному майна є співмірним та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою можливої конфіскації майна, як виду покарання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні слідчого майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно належне громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:

-транспортний засіб Volkswagen Polo, VIN-CODE: НОМЕР_2 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вказаним майном, а також заборонити проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, оскільки незастосування цих дій може призвести до зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження цього майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника та/або слідчого у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1