Справа № 686/6087/24
Провадження № 1-кс/686/2737/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000092,

встановив:

25.03.2024 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , після усунення недоліків, визначених в ухвалах слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.03.2024 р. та від 19.03.2024 р., за допомогою поштового зв`язку, звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке 07.03.2024 р., у ході проведення, у період часу з 11 год. 25 хв. до 13 год. 00 хв., обшуку в автомобілі марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , а саме, на: належні останньому мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max», IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім картою НОМЕР_4 ; блокнот синього кольору; належні ОСОБА_5 транспортний засіб марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ключ від вказаного транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_5 ; належні ОСОБА_6 ручний інструмент марки «De Walt» (електролобзик № НОМЕР_6 , будівельний фен № НОМЕР_7 , електрофрезер № НОМЕР_8 ).

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що «у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницької області перебувають матеріали досудового розслідування №0000092 від 15.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 11.02.2024 по 12.02.2024 невстановлена особа таємно викрала електронні модулі управління до форматно-розпилювального станка «altendorf f45», вартістю 12000 доларів США, із станка марки «Homag Drillteq V-200», вартістю 1600073 грн., та крайко-облицювального, прямолінійного станка марки «Homag EDGETEQ S-200», вартістю 1244579 грн. 76 коп., які належать потерпілому ОСОБА_6 , на загальну суму приблизно 30000 доларів США, дане обладнання знаходилось у цеху ПП «МЕБЛІ ЛАЙН», за адресою: АДРЕСА_1 . Також, потерпілий заявив, що до викрадення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, з показів потерпілого, за попередньою змовою з громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, безпідставно вимагають в потерпілого грошові кошти, в сумі 750000 грн., при цьому, погрожують знищенням майна потерпілого.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР №0000092 від 15.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК, ч.4 ст.185 КК України, 07.03.2024, біля приміщення сервісного центру №6843, що по проспекту Грушевського, 12, у м.Кам`янець Подільський, було проведено обшук автомобіля марки «RENAULT KANGOО», 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яким керував ОСОБА_4 . В ході проведення обшуку виявлено та вилучено: блоки управління сірого кольору, марки Rexroth, у кількості 3 штук, серійні номери: № НОМЕР_10 ; № НОМЕР_11 ; № НОМЕР_12 ; системне плата марки Altendorf, серійний номер НОМЕР_13 ; жорсткий диск марки Bolt B75, ємністю 256 гігабайт, з маркуванням НОМЕР_14 ; системний блок марки Dell, із маркуваннями 0-250-71-0857; ручний інструмент марки De Walt електролобзик № НОМЕР_6 , будівельний фен № НОМЕР_7 , електрофрезер № НОМЕР_8 ; блок управління Rexroth, серійний номер НОМЕР_15 ; блок управління з маркуванням 8-083-800804-Rex6.0; блок управління марки Homaq, серійний номер НОМЕР_16 ; папка та тека з документами до виробу марки Homaq; мобільний телефон марки Iphone 14 pro max, IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім картою НОМЕР_4 ; блокнот синього кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (автомобіля марки «RENAULT KANGOО», 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_9 ), видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; договір на 6 арк; ключ від автомобіля та автомобіль марки Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з постановою слідчого від 07.03.2024, вказані речі, в порядку ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами.

Вказане майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто, мобільний телефон, який вилучено у ОСОБА_4 при проведенні обшуку 07.03.2024, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме: засобом зв`язку, за допомогою якого ОСОБА_4 здійснювались вихідні та вхідні дзвінки до інших фігурантів кримінального провадження та потерпілого ОСОБА_6 , міститься переписка про обставини вчинення кримінального провадження, в тому числі, які безпосередньо стосуються обставин вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_6 та подальшого вимагання у нього грошових коштів.

Блокнот із нотатками містить у собі інформацію про обставин вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_6 та подальшого вимагання у нього грошових коштів.

Автомобіль марки «RENAULT KANGOО», 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_9 , у тому числі ключ до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, використовувались ОСОБА_4 для поміщення у його багажне відділення викраденого у ОСОБА_6 майна (електронних блоків управління до станків та верстатів, ручного інструменту) та подальшого протиправного утримання, перевезення цього майна, що підтверджується протоколом обшуку вказаного автомобіля, показами допитаного у якості свідка ОСОБА_4 .

Ручний інструмент марки De Walt (електролобзик № НОМЕР_6 , будівельний фен № НОМЕР_7 , електрофрезер № НОМЕР_8 ), належать потерпілому ОСОБА_6 та був ОСОБА_4 таємно викрадений, поміщений та перевозився у зазначеному вище автомобілі.

Не накладення арешту на зазначене майно, призведе до фактично повного знищення слідів кримінального правопорушення, зокрема, інформації про телефонні з`єднання, які є першоджерелом, а отже до неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України.

Крім того, підставою для накладення арешту на вказане майно є те, що вищевказане майно, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в ході досудового розслідування буде використовуватись в якості об`єкту дослідження судових експертиз, зокрема, комп`ютерно-технічних та товарознавчих експертиз, оскільки містить інформацію, яка необхідна для встановлення суттєвих обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та являється у даному кримінальному провадженні речовими доказами.

З метою збереження речових доказів, запобігання запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також можливої подальшої конфіскації вказаного майна, є необхідність в накладенні арешту на тимчасове вилучене майно, яке було вилучено під час обшуку, які являються речовими доказами вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, можуть бути використанні як доказ та мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.»

Прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 , а також треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, що, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном, має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; спеціальної конфіскації.

Зі змісту ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України; крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 96-2 КК України, передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. А також, у разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна. Спеціальна конфіскація застосовується також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження арешту майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження можливого вчинення особою кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати вид обмеження, з метою уникнення негативних наслідків.

Встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000092 від 15.02.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.185 КК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, 07.03.2024 року, під час проведення, у період часу з 11 год. 25 хв. до 13 год. 00 хв., санкціонованого обшуку в автомобілі марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , у ОСОБА_4 , окрім іншого, було вилучено: належні останньому мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max», IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім картою НОМЕР_4 ; блокнот синього кольору; належний ОСОБА_5 транспортний засіб марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказані речі, на які просить накласти арешт прокурор, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вказані речі були знаряддям кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому, ці речі 07.03.2024 р., постановою слідчого, окрім іншого, було визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, враховуючи вказані обставини, і те, що у кримінальному провадженні ще не проведено відповідне експертне дослідження, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, клопотання прокурора, в частині накладення арешту на вищевказані предмети (мобільний телефон, блокнот, автомобіль), є обґрунтованим та підлягає в означеній частині задоволенню. Водночас, арешт на належний ОСОБА_5 транспортний засіб марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , який не містить на собі слідів кримінального правопорушення, слід накласти лише із встановленням заборони відчуження вказаного автомобіля, проте із залишенням правомочності розпорядження та користування цим транспортним засобом. В даному випадку заборона розпорядження та користування не є виправданою та буде надмірним втручанням в права та інтереси власника майна. З метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження, а також, з метою забезпечення проведення відповідних експертних досліджень, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на майно, яке 07.03.2024 р., у ході проведення, у період часу з 11 год. 25 хв. до 13 год. 00 хв., обшуку в автомобілі марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , а саме: на належні останньому мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max», IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім картою НОМЕР_4 , та блокнот синього кольору, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування цим майном, а також на належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , з тимчасовим позбавленням права відчуження цього транспортного засобу.

На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження. Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження речових доказів та може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню подане прокурором клопотання в частині накладення арешту на вилученні 07.03.2024 р. у ОСОБА_4 , в ході проведення вищевказаного обшуку: належні ОСОБА_5 ключ від автомобіля марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 ; належні ОСОБА_6 ручний інструмент марки «De Walt» (електролобзик № НОМЕР_6 , будівельний фен № НОМЕР_7 , електрофрезер № НОМЕР_8 ), які 07.03.2024 р., постановою слідчого, були визнані речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні. Так, прокурор аргументує своє клопотання про накладення арешту на зазначені речі та документ необхідністю збереження вказаних речових доказів. Однак, слідчий суддя звертає увагу, що незважаючи на наявність означеної постанови слідчого від 07.03.2024 р. про визнання майна речовими доказами, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення в своєму клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що оригінал особистого документу (який є необхідним для реалізації конституційних прав особи та який підтверджує факт, що має юридичне значення), а також ключ від транспортного засобу та зазначені електроінструменти на даний час містять ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.185 КК України. Зокрема, прокурором у клопотанні жодним чином не доведено, що вказані речі та документ, дозвіл на відшукання яких не було надано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, окрім того, представленні слідчому судді матеріали поданого прокурором клопотання, не свідчать, що ключ від автомобіля, свідоцтво та електроінструмент є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, відсутні й підтверджуючі відомості, що вищеозначений електроінструмент належить саме потерпілому ОСОБА_6 та що саме це майно у останнього було викрадено, тобто, що вказане майно було набуте особою, в якої проводився обшук, саме кримінально протиправним шляхом. Тобто, в даному випадку відсутні підстави вважати, що вищеозначені, вилучені у ОСОБА_4 речі та документ, в розумінні ст.98 КК України, мають будь-яке відношення до кримінального провадження №0000092. Відповідно, й ці речі та документ не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, які б давали підстави тимчасово вилучати певне майно, а отже, стороною обвинувачення не доведено, що були наявні правові підстави для вилучення вказаного майна, дозвіл на відшукання та вилучення якого під час обшуку, слідчим суддею не надавався. Тому, правові підстави для накладення арешту на вказані електроінструменти, свідоцтво та ключ до транспортного засобу, на сьогоднішній день, відсутні. Твердження сторони обвинувачення про необхідність такого арешту, з метою збереження речових доказів, не знайшло підтвердження під час дослідження матеріалів, якими обґрунтовані доводи клопотання, оскільки не доведено, що вказані ключ, свідоцтво та електроінструменти мають значення та будь-яке відношення до факту можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.185 КК України, відповідно, що вони дійсно являються тими доказами, необхідність у збереженні яких наявна у кримінальному провадженні № 0000092. Також, прокурор у своєму клопотанні аргументує необхідність накладення арешту на означене, вилучене у ОСОБА_4 майно, ще й з підстав можливої спеціальної конфіскації майна, однак, будь-яких документів, на підтвердження тієї обставини, що у даному випадку може бути застосована спеціальна конфіскація щодо вилучених, без належних правових підстав, у ОСОБА_4 належних ОСОБА_5 ключа та свідоцтва, прокурором в обґрунтування доводів клопотання не представлено. Зокрема, матеріали поданого прокурором клопотання, жодним чином не свідчать, що належні третій особі ОСОБА_5 ключ та документ, були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування або матеріального забезпечення кримінального правопорушення, або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, і що ОСОБА_5 чи ОСОБА_4 набули таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи від іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знали або повинні були і могли знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України. Окрім того, спеціальна конфіскація не може бути застосована до речей, які були вилучені з порушенням закону та які підлягають поверненню власнику. Відповідно, також відсутні правові підстави для накладенні арешту, з підстав забезпечення можливості спеціальної конфіскації майна, на всі вилучені у ОСОБА_4 речі та документи, і з тієї підстави, що у рамках кримінального провадження №0000092, на сьогоднішній день, жодній особі не було повідомлено про підозру.

Слідчий суддя не вбачає підстав, для повернення прокурору, в порядку ч.3 ст.172 КПК України, поданого ним клопотання, з тих підстав, що прокурором не було долучено документів, на підтвердження факту належності ручного інструменту марки «De Walt» (електролобзик № НОМЕР_6 , будівельний фен № НОМЕР_7 , електрофрезер № НОМЕР_8 ) саме ОСОБА_6 , оскільки клопотання про арешт вилученого 07.03.2024 р., під час обшуку в автомобілі марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , майна вже двічі поверталось прокурору для усунення недоліків, до того ж третє повернення клопотання про арешт майна, яке 07.03.2024 р. було тимчасово вилучене, призведе до невиправданого втручання у конвенційне право осіб на мирне володіння належним їм майном, яке має бути негайно повернено володільцям. При цьому, слідчий суддя звертає увагу й на ту обставину, що всупереч вимог ч.5 ст.171 КПК України (яка, окрім іншого, передбачає, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено), прокурор лише 18.03.2024 р. вперше звернувся з клопотанням про накладення арешту на вищеозначений ручний електроінструмент марки «De Walt», який 07.03.2024 р. було тимчасово вилучено під час проведення вказаного обшуку. Тобто, прокурором був пропущений строк, передбачений ч.5 ст.171 КПК України, на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого в ході санкціонованого обшуку майна - ручного інструменту марки «De Walt» (електролобзика № НОМЕР_6 , будівельного фена № НОМЕР_7 , електрофрезера № НОМЕР_8 ). До того ж, в даному випадку, обставини можливого вчинення кримінального правопорушення можливо встановити без застосування арешту майна, яке за версією прокурора, належить потерпілому. Зокрема, факт відшукання вказаного електроінструменту саме у належному ОСОБА_5 транспортному засобі, яким користувався ОСОБА_4 , вже зафіксовано у відповідному протоколі обшуку. Слідчий суддя вважає, що додаткові відомості (зокрема, про вартість цього майна та особу, якій це майно дійсно належить), які, ймовірно, планує здобути сторона обвинувачення, можливо отримати без накладення арешту на зазначені електроінструменти. Тому, в даному випадку такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна і завданнями цього кримінального провадження. Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке 07.03.2024 р., у ході проведення, у період часу з 11 год. 25 хв. до 13 год. 00 хв., обшуку в автомобілі марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , а саме: на належні останньому мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max», IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім картою НОМЕР_4 , та блокнот синього кольору, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування цим майном, а також на належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , з тимчасовим позбавленням права відчуження цього транспортного засобу.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя