Справа № 309/3249/21
Провадження № 1-кп/309/142/24
21 травня 2024 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, який було продовжено строком на два місяці, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого. Просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді з тримання під вартою на домашній арешт. Посилається на те, що вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 15.03.2023 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі. Запобіжний захід залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.03.2024 р. даний вирок скасовано з направленням на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. У клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор посилається на ризики, встановлені в ході досудового розслідування, що відбувалось у 2021 році, а станом на сьогоднішній день відбувся розгляд в суді першої та апеляційної інстанції і зі спливом трирічного терміну прокурор повинен довести, що до обвинуваченого неможливо обрати більш м`який запобіжний захід. Обвинувачений ОСОБА_4 перебуває у Закарпатській УВП № 9 з 30.07.2021 року. Перебуває на обліку у лікаря терапевта та психіатра з діагнозом: цукровий діабет, І тип, середньої ступені важкості, некомпенсований. Неодноразово перебував на лікуванні у КНП «ЦМКЛ», КНП «ЗОКЛ вм. А. Новака» у зв`язку з погіршенням стану здоров`я через високі показники рівня цукру в крові, ацетон сечі ( НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 потребує постійного нагляду лікаря-ендокринолога, постійного контролю рівня цукру в крові, прийому медикаментів та стаціонарного лікування. Згідно наявної медичної документації ОСОБА_4 щодня отримує сукупну дозу інсуліну понад 60 одиниць.
Обвинувачений ОСОБА_4 в режимі відеоконференції підтримав думку захисника.
Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого /т. 1 а.с. 53/.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суддя своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У зв`язку із закінченням 27.05.2024 р. ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд зобов`язаний вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників судового провадження, з приводу заявлених клопотань, а також враховуючи наявні обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні на більш м`який ніж тримання під вартою, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в якому триває судовий розгляд, та беручи до уваги обсяг доказів, встановлених в судовому засіданні щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, а також тривалий розгляд кримінального провадження, яке здійснюється судом з 30 серпня 2021 року і на даний час ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.03.2024 р. вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 15.03.2023 року скасовано з направленням на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, тому, з метою недопущення порушення розумних строків тримання під вартою /утримується під вартою з 25.07.2021 року/ як запобіжного заходу до постановлення вироку, суд приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт, який на думку суду буде достатнім для забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим на даній стадії судового розгляду.
Змінюючи запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, суд виходить з того, що розгляд кримінального провадження здійснюється в суді тривалий час.
При вирішенні даних клопотань, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який звертає увагу на те, що до винесення вироку обвинувачений може триматися під вартою в розумні строки, і на думку суду обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою до ухвалення вироку поза межами розумних строків.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Так, у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».
При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).
Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
В своїх рішеннях ЄСПЛ підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно та наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей, а продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення іншими підставами, які мають бути чітко визначені і доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними і абстрактними» (п.219 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкайло проти України»).
ЄСПЛ постійно зазначає у своїй практиці, що існує презумпція на користь звільнення та другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. Перекладення тягаря доведення конкретних фактів і відповідних підстав для подальшого тримання під вартою не може покладатися на особу, яка перебуває під вартою, оскільки це рівноцінно порушенню принципу статті 5 конвенції положення, яке робить тримання під вартою винятковим відступом від права на свободу і таким, що дозволяється лише у вичерпно перелічених та чітко визначених випадках (п.п.39, 40 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України»).
Суд також бере до уваги те, що обвинувачений має постійне місце проживання, згідно висновку комісійної експертизи № 41 від 07.11.2022 р. /т. 2 а.с.19-22/ потребує стаціонарного лікування через захворювання цукровим діабетом важкої форми, інсулінозалежного, постійного контролю глікемії, доступності лікаря-ендокринолога, нефролога та інших спеціалістів, за весь період досудового розслідування та розгляду справи в суді його поведінка не викликала сумніву у виконанні ним своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні і ризики передбачені ст. 177 КПК України, що існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою перестали існувати.
За таких обставин суд вважає за можливе обрати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення розгляду кримінального провадження та виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 199, 201, 314, 331, 372 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.
Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до Хустського районного суду Закарпатської області за першим викликом та у призначений час;
- не відлучатися за межі смт. Вишково Хустського району Закарпатської області без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню.
Визначити строк дії ухвали тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто по 19 липня 2024 року включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.
Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 і повідомити про це суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору, направити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого та начальнику Закарпатської УВП № 9.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через суд першої інстанції.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1