Справа № 201/5050/24
Провадження № 1-кс/201/1705/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001809 від 20.10.2022 клопотання слідчого слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 724/2023, від 05.02.2024 № 49/2024 з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб з затвердженням відповідними Законами України.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Маріупольській район Донецької області включений до переліку територіальних громад, що перебувають в тимчасовій окупації.

Досудовим слідством встановлено, що починаючи з 05.03.2022 невстановлені представники так званої «днр», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, спрямували свою діяльність на створення незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованій території Маріупольської територіальної громади Донецької області, всупереч порядку, передбаченого чинним законодавством України, з метою закріплення окупаційної влади, яка сприятиме у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, а також незаконного затримання мешканців Маріупольської міської територіальної громади Донецької області, а також з метою виконання останніми вказівок та розпоряджень окупаційної влади.

17.12.2019 самопроголошеним головою так званої «днр» виданий указ №354, згідно з яким утворене незаконний правоохоронний орган так званої «днр» так звана « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Відповідно до вказаного «указу» Державна служба виконання покарань Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки є органом виконавчої влади, який здійснює правозастосовні, правоохоронні функції, функції контролю та нагляду у сфері виконання кримінальних покарань щодо засуджених, функції за утримання осіб, підозрюваних або обвинувачених у скоєнні злочинів, та підсудних, які перебувають під вартою, їх охорону та конвоювання, а також функції з контролю за поведінкою умовно засуджених та засуджених, яким судом надано відстрочення відбування покарання.

Зокрема, вказане формування здійснює незаконне затримання та утримання ув`язнених громадян, всупереч законам України на тимчасово окупованій території Донецької області та сприяє діяльності окупаційної адміністрації російської федерації в цілому.

Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю та іншими спеціальними засобами. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в незаконному затриманні громадян та придушення організованого опору затриманих та ув`язнених осіб на території так званих виправних колоній та слідчих ізоляторів так званої «Донецької народної республіки».

Відповідно указу №354, виданого так званим «головою Донецької народної республіки», «ГСИН МЮ ДНР осуществляет свою деятельность непосредственно и (или) через свои структурные подразделения, подчиненные учреждения, исполняющие наказания, следственные изоляторы, а также подведомственные ему специально созданные для обеспечения выполнения задач уголовно-исполнительной системы государственные предприятия.

Одним з яких є створений у березні 2022 року, більш точна дата не встановлена, підрозділ правоохоронного органу, який не передбачений законами України так зване «Государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор Государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики», з місцем постійної дислокації: АДРЕСА_2 . Вказаному підрозділу було доручено виконувати функції у сфері виконання кримінальних покарань щодо засуджених, функції за утриманням осіб, підозрюваних або обвинувачених у скоєнні злочинів, та підсудних, які перебувають під вартою, їх охорону та конвоювання, а також функції з контролю за поведінкою умовно засуджених та засуджених, яким судом надано відстрочення відбування покарання, всупереч вимогам законодавства України та Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року.

У подальшому, не пізніше березня 2022 року (більш точні дату та час органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, добровільно зайняв посаду так званого начальника оперативного відділу «Государственного бюджетного учреждения «Мариупольский следственный изолятор Государственной службы исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой народной республики» у незаконно створеному правоохоронному органі.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

На початку травня 2022 року (більш точні дату та час органом досудового розслідування не встановлено) громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на території м. Маріуполь Донецької області, діючи умисно, з метою пособництва державі-агресору, вирішив створити та очолити організовану групу у вигляді стійкого угрупування декількох осіб, об`єднаних єдиним планом, з дотриманням суворої дисципліни, розподіленням функцій між учасниками групи, направлених на забезпечення виконання рішень окупаційної адміністрації держави-агресора кожним учасником групи за визначеним ним особисто напрямком протиправної діяльності.

Злочинний план ОСОБА_7 полягав у пособництві державі агресору, шляхом вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора у вигляді запровадження та реалізації незаконної політики у сфері виконання покарань на тимчасово окупованій території.

З цією метою, ОСОБА_7 на початку травня 2022 року (більш точні дату та час органом досудового розслідування не встановлено) довів до раніше знайомих йому громадян України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 вказаний план, який останні схвалили та надали свою згоду на участь у організованій групі та реалізацію даного плану, визнавши лідерство ОСОБА_7 , та вступивши до її складу.

Таким чином, на початку травня 2022 року (точна дата не встановлена) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 зорганізувались у стійке об`єднання організовану групу для вчинення злочинів, об`єднану єдиним планом, з розподілом функцій між учасниками групи, направлених на досягнення цього плану, відомого всім учасникам, а саме:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як організатор та т.зв. начальник Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, керував діями інших учасників, розподіляв між ними виконання конкретних функцій злочинного плану, координував та планував здійснення злочинної діяльності, як керівник та організатор, зокрема безпосередньо вирішував питання щодо організації та керівництвом місцем утримання, визначенням осіб, які підлягають допитам, конвоюванню, звільненню з-під варти та у який строк, здійснював допити, ув`язнених осіб, нав`язував возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечував існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань та традиції, української мови, що має своєю кінцевою метою пробуджувати агресію та ненависть до України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який займав т.зв. посаду заступника начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який займав т.зв. посаду заступник начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займав т.зв. посаду начальника оперативного відділу Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який займав т.зв. посаду інспектора відділу режиму та охорони Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР на виконання спільного злочинного плану здійснювали утримання, конвоювання, допити, ув`язнених осіб, нав`язував возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечували існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань та традиції, української мови, що має своєю кінцевою метою пробуджувати агресію та ненависть до України.

Так, у період з початку травня 2022 року по листопад 2023 року включно (більш точні дати органом досудового розслідування не встановлено) організована група у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 обіймаючи посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, з метою завдання шкоди Україні, реалізовували рішення держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора в частині реалізації так званих функцій у сфері виконання покарань на території тимчасово окупованого м. Маріуполь Донецької області вчинила ряд кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, реалізовуючи спільний злочинний план, спрямований на реалізацію рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема, щодо реалізації так званих функцій у сфері виконання покарань на території тимчасово окупованого м. Маріуполь Донецької області утримували, охороняли, конвоювали, допитували у Державній бюджетній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР громадянина України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який будучи засудженим вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.03.2020 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, станом на 24.02.2022 знаходився у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_13 утримувався до 29.11.2023.

Окрім того, утримуючись у вказаній установі, ОСОБА_13 був неодноразово допитаний учасниками організованої групи, які під час допиту нав`язували возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечували існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань та традиції, української мови, що має своєю кінцевою метою пробуджувати агресію та ненависть до України.

Окрім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, реалізовуючи спільний злочинний план, спрямований на реалізацію рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема, щодо реалізації так званих функцій у сфері виконання покарань на території тимчасово окупованого м. Маріуполь Донецької області утримували, охороняли, конвоювали, допитували у Державній бюджетній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР громадянина України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який будучи обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 357 КК України, згідно ухвал Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою станом на 24.02.2024 утримувався у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_14 утримувався до 09.11.2022.

Окрім того, утримуючись у вказаній установі, ОСОБА_14 був неодноразово допитаний учасниками організованої групи, які під час допиту нав`язували возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечували існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань та традиції, української мови, що має своєю кінцевою метою пробуджувати агресію та ненависть до України.

Окрім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, реалізовуючи спільний злочинний план, спрямований на реалізацію рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема, щодо реалізації так званих функцій у сфері виконання покарань на території тимчасово окупованого м. Маріуполь Донецької області утримували, охороняли, конвоювали, допитували у Державній бюджетній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР громадянина України ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який згідно вироку Томаковського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2021, постановленого за ст. 126-1 КК України, станом на 24.02.2022 відбував покарання у вигляді 4 місяців арешту в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_15 утримувався до 03.06.2022.

Окрім того, утримуючись у вказаній установі, ОСОБА_15 був неодноразово допитаний учасниками організованої групи, які під час допиту нав`язували возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечували існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань та традиції, української мови, що має своєю кінцевою метою пробуджувати агресію та ненависть до України.

Окрім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, реалізовуючи спільний злочинний план, спрямований на реалізацію рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема, щодо реалізації так званих функцій у сфері виконання покарань на території тимчасово окупованого м. Маріуполь Донецької області утримували, охороняли, конвоювали, допитували у Державній бюджетній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР громадянина України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який згідно вироку Запорізького апеляційного суду від 06.09.2021, постановленого за ч. 1 ст. 309 КК України, станом на 24.02.2022 відбував покарання у вигляді 3 місяців арешту в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_16 утримувався до 20.05.2022.

Окрім того, утримуючись у вказаній установі, ОСОБА_16 був неодноразово допитаний учасниками організованої групи, які під час допиту нав`язували возвеличення Російської Федерації та так званої «ДНР», її історичної ролі та відповідно заперечували існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань та традиції, української мови, що має своєю кінцевою метою пробуджувати агресію та ненависть до України.

Таким чином, будучи громадянами України, які добровільно зайняли посади у незаконно створеному на тимчасово окупованій території правоохоронному органі, з метою завдання шкоди Україні, вищевказані учасники організованої групи реалізовували рішення держави-агресора та окупаційної адміністрації держави.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави агресора, вчинених у складі організованої групи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Із 19.02.2014 представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), яке керівники РФ назвали переміщенням військових підрозділів у межах звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території АРК і м. Севастополя. 18.03.2014 РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно з цим протягом березня та на початку квітня 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, у яких були розташовані органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), а 27.04.2014 в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які досі функціонують.

Внаслідок військових дій у період із травня по серпень 2014 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19.02.2014. АРК та м. Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20.02.2024. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 07.04.2014, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII та з цього моменту перебувають під ефективним контролем РФ.

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм МГП).

Згідно до ч. 1 ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі Конвенція) особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ст. 25 цієї Конвенції кожна особа, яка знаходиться на території однієї зі сторін конфлікту або на окупованій нею території, зможе повідомляти членам своєї сім`ї, де б вони не були, а також отримувати від них відомості суто сімейного характеру. Ця кореспонденція повинна пересилатися швидко й без невиправданого зволікання.

Згідно зі ст. ст. 27, 29 вказаної Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу. З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Положеннями ст. ст. 31 32 вказаної Конвенції передбачено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під владою Високих Договірних Сторін. Ця заборона поширюється не лише на тортури, тілесні покарання, калічення особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 37 Конвенції до осіб, що перебувають під захистом, які відбувають попереднє ув`язнення або покарання у місцях позбавлення волі, слід ставитися гуманно протягом періоду їхнього ув`язнення. Після звільнення вони мають право звернутися з проханням залишити територію згідно з попередніми статтями.

Згідно зі ст. 55 Конвенції окупаційна держава зобов`язана за допомогою усіх наявних засобів забезпечувати населення продуктами харчування та медичним матеріалами; зокрема, постачати необхідні продукти харчування, медичні матеріали та інші припаси, якщо ресурсів окупованої території виявиться недостатньо.

Відповідно до ст. 47 зазначеної Конвенції особи, що перебувають під захистом, які знаходяться на окупованій території не будуть у жодному разі та жодним чином позбавлені переваг цієї Конвенції у зв`язку з будь-якими змінами, запровадженими стосовно керівних установ чи управління цією територією внаслідок її окупації, або у зв`язку з будь-якою угодою, укладеною між властями окупованої території та властями окупаційної держави, або у зв`язку з анексію окупаційною державою всієї або частини окупованої території.

У свою чергу тортури або нелюдяне поводження, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, відповідно до ст. 147 Конвенції, становить тяжке порушення.

У відповідності до ст. 76 Конвенції особи, що перебувають під захистом, обвинувачені в скоєнні злочину, повинні знаходитися в окупованій країні, а в разі засудження повинні там само відбувати строк покарання. Вони повинні бути, якщо це можливо, відділені від інших ув`язнених, причому для них повинно бути встановлено санітарний та харчовий режими, що є достатніми для підтримання їхнього здоров`я та відповідають режимам в`язниць окупованої країни. Вони повинні отримувати таку медичну допомогу, яку вимагає стан їхнього здоров`я. Такі особи мають право отримувати, принаймні, одну посилку з предметами допомоги на місяць.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), положення Женевських конвенцій від 12.08.1949 та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Статтею 11 Протоколу I передбачено, що фізичному і психічному стану здоров`я і недоторканності осіб, що перебувають під владою супротивної сторони, або затриманих чи яким-небудь іншим чином позбавлених свободи в результаті ситуації, зазначеної у статті 1, не повинно завдаватися шкоди шляхом якоїсь невиправданої дії або бездіяльності. Будь-яка навмисна дія чи навмисна бездіяльність, що серйозно загрожують фізичному чи психічному стану або недоторканності будь-якої особи, яка перебуває під владою супротивної сторони, до котрої вона не належить, та які або порушують будь-яку із заборон, що містяться в пунктах 1 і 2, або не виконують вимог пункту 3, є серйозним порушенням цього Протоколу.

Статтею 69 Протоколу І передбачено, що на доповнення до перелічених у статті 55 Четвертої конвенції обов`язків, що стосуються постачання продовольства і медикаментів, окупуюча держава, максимально можливою мірою використовуючи наявні в неї засоби і без будь-якої дискримінації, забезпечує також одягом, постільною білизною, засобами притулку та припасами, істотно важливими для виживання цивільного населення окупованої території.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 75 вказаного Протоколу заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема катування всіх видів фізичні чи психічні, тілесні покарання, знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Без шкоди для застосування Конвенцій і цього Протоколу серйозні порушення цих документів розглядаються як воєнні злочини (ст. 85 (5) Протоколу I).

Згідно з положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» від 17.07.1997, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

За вищенаведених обставин з початку березня 2022 року по 10.08.2022 громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи на території с-ща Каменськ м. Маріуполь Донецької області, обіймаючи посаду т.зв. начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, діючи умисно, порушуючи закони та звичаї війни, у групі осіб з ОСОБА_8 (т.зв. заступником начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР), ОСОБА_9 (т.зв. заступником начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР), ОСОБА_5 (т.зв. начальником оперативного відділу Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР) та ОСОБА_10 (т.зв. інспектором відділу режиму та охорони Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР) вчиняв дії, пов`язані із жорстоким поводженням з цивільним населенням з числа громадян України, утримуваних на території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, та іншим порушенням законів та звичаїв війни, а також віддавав накази вищевказаним особам про вчинення таких дій.

Епізод щодо ОСОБА_13

Громадянин України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , будучи засудженим вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.03.2020 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, станом на 24.02.2022 утримувався в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

Після окупації території м. Маріуполя та переходу вказаної пенітенціарної установи під контроль окупаційної влади РФ, ОСОБА_7 , обійнявши посаду т.зв. начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, діючи умисно, усвідомлюючи, що цивільні особи, які утримувались у вказаній установі, зокрема ОСОБА_13 , перебувають під захистом норм міжнародного гуманітарного права, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 55, 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 69 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, встановив санітарний та харчовий режими, що є недостатніми для підтримання здоров`я утримуваних осіб та не відповідають режимам в`язниць окупованої країни.

Так, у період березня липня 2022 року ОСОБА_13 було позбавлено достатньої кількості продуктів харчування, оскільки раціон складався з каші, яка надавалась один раз на добу у кількості до 100 г, та нефільтрованої води у кількості 500 мл на добу, яка була майже не придатна до вживання. Крім того у вказаний період часу ОСОБА_13 був позбавлений можливості підтримувати належну гігієну тіла внаслідок обмеженої кількості технічної води на особу та відсутності опалення у камері, дихати свіжим повітрям та здійснювати прогулянки по території установи.

У порушення ст. ст. 25, 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 ОСОБА_13 був позбавлений можливості будь-якого спілкування з членами своєї сім`ї та права на отримання посилки.

Також, протягом квітня серпня 2022 року (більш точні дати та час не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в одному з адміністративних приміщень установи, до якого спеціально приводили ув`язненого ОСОБА_13 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 27, 31 32, 37, 47, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 75, 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, демонструючи особисту владу та з метою отримання від потерпілого інформації щодо Збройних Сил України, та як особисто, так і віддаючи наказ, у групі зі своїми підлеглими ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 неодноразово наносили ОСОБА_13 множинні удари руками та ногами по різних частинах тіла, голові, животу, в області нирок, зокрема, використовуючи приклад автомату. При цьому під час побиття, погрожуючи, пересмикували затвор на зброї.

Як наслідок, ОСОБА_13 завдано фізичних та моральних страждань. Водночас, в порушення ст. 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 медичною допомогою, яку вимагав стан здоров`я ув`язненого, ОСОБА_7 останнього не забезпечив.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_13 утримувався до 29.11.2023.

Епізод щодо ОСОБА_14 :

З 01.11.2018 громадянин України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , будучи обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 357 КК України, згідно ухвал Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою утримувався в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

Після окупації території м. Маріуполя та переходу вказаної пенітенціарної установи під контроль окупаційної влади РФ, ОСОБА_7 , обійнявши посаду т.зв. начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, діючи умисно, усвідомлюючи, що цивільні особи, які утримувались у вказаній установі, зокрема ОСОБА_14 , перебувають під захистом норм міжнародного гуманітарного права, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 55, 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 69 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, встановив санітарний та харчовий режими, що є недостатніми для підтримання здоров`я утримуваних осіб та не відповідають режимам в`язниць окупованої країни.

Так, у період березня липня 2022 року ОСОБА_14 було позбавлено достатньої кількості продуктів харчування, оскільки раціон складався з каші, яка надавалась один раз на добу у кількості до 100 г, та нефільтрованої води у кількості 500 мл на добу, яка була майже не придатна до вживання. Інколи їжу не давали протягом 3 4 днів поспіль. Крім того у вказаний період часу ОСОБА_14 був позбавлений можливості підтримувати належну гігієну тіла внаслідок обмеженої кількості технічної води на особу та відсутності опалення у камері, дихати свіжим повітрям та здійснювати прогулянки по території установи.

Також, протягом квітня 2022 року (більш точні дати та час не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи у камері, в якій утримувався ОСОБА_14 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 27, 31 32, 37, 47, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 75, 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, демонструючи особисту владу та з метою викорінення всього проукраїнського в ув`язнених осіб, як особисто, так і віддаючи наказ, у групі зі своїми підлеглими ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 неодноразово наносили ОСОБА_14 множинні удари по різних частинах тіла, зокрема, використовуючи резинові кийки. При цьому ОСОБА_8 , стоячи на нозі ОСОБА_14 , який в цей час лежав на підлозі, викручував ногу останнього, спричиняючи фізичний біль.

Також всі вищевказані особи погрожували потерпілому зрізати з тіла наявне у нього тату із зображенням герба України та вимагали вивчати і співати гімн РФ, а при відмові наносили удари по різних частинах тіла.

Як наслідок, ОСОБА_14 завдано фізичних та моральних страждань. Водночас, в порушення ст. 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 медичною допомогою, яку вимагав стан здоров`я ув`язненого, ОСОБА_7 останнього не забезпечив, та одночасно порушив ст. 27 вказаної Конвенції, ч. 1 ст. 75 Протоколу I щодо поводження з усіма особами однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно політичних переконань, національного походження.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_14 утримувався до 09.11.2022.

Епізод щодо ОСОБА_15 :

Приблизно з 22.02.2022 (точну дату не встановлено) громадянин України ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , згідно вироку Томаковського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2021, постановленого за ст. 126-1 КК України, відбував покарання у вигляді 4 місяців арешту в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

Після окупації території м. Маріуполя та переходу вказаної пенітенціарної установи під контроль окупаційної влади РФ, ОСОБА_7 , обійнявши посаду т.зв. начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, діючи умисно, усвідомлюючи, що цивільні особи, які утримувались у вказаній установі, зокрема ОСОБА_15 , перебувають під захистом норм міжнародного гуманітарного права, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 55, 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 69 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, встановив санітарний та харчовий режими, що є недостатніми для підтримання здоров`я утримуваних осіб та не відповідають режимам в`язниць окупованої країни.

Так, протягом березня червня 2022 року ОСОБА_15 було позбавлено достатньої кількості продуктів харчування, оскільки раціон складався з каші, яка надавалась один раз на добу у кількості до 100 г, та нефільтрованої води у кількості 500 мл на добу, яка була майже не придатна до вживання. Крім того у вказаний період часу ОСОБА_15 був позбавлений можливості підтримувати належну гігієну тіла внаслідок обмеженої кількості технічної води на особу та відсутності опалення у камері, дихати свіжим повітрям та здійснювати прогулянки по території установи.

Також, навесні 2022 року (більш точні дату та час не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в одному з адміністративних приміщень вказаної установи, до якого спеціально приводили ОСОБА_15 , в порушення вимог ст. ст. 27, 31 32, 37, 47, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 75, 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, демонструючи особисту владу та з метою покарання за вживання українських слів під час спілкування, діючи умисно, у групі осіб, за особистої мовчазної згоди надав можливість своїм підлеглим ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 нанести ОСОБА_15 множинні удари по різних частинах тіла, зокрема, використовуючи резинові кийки. При цьому сам ОСОБА_7 також умисно наніс декілька ударів потерпілому.

Як наслідок, ОСОБА_15 завдано фізичних та моральних страждань. Водночас, в порушення ст. 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 медичною допомогою, яку вимагав стан здоров`я ув`язненого, ОСОБА_7 останнього не забезпечив.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_15 утримувався до 03.06.2022.

Епізод щодо ОСОБА_17 :

З 17.01.2022 громадянин України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , згідно вироку Запорізького апеляційного суду від 06.09.2021, постановленого за ч. 1 ст. 309 КК України, відбував покарання у вигляді 3 місяців арешту в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», розташованій у

с-щі Каменськ м. Маріуполь Донецької області.

Після окупації території м. Маріуполя та переходу вказаної пенітенціарної установи під контроль окупаційної влади РФ, ОСОБА_7 , обійнявши посаду т.зв. начальника Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР, діючи умисно, усвідомлюючи, що цивільні особи, які утримувались у вказаній установі, зокрема ОСОБА_16 , перебувають під захистом норм міжнародного гуманітарного права, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 55, 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 69 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, встановив санітарний та харчовий режими, що є недостатніми для підтримання здоров`я утримуваних осіб та не відповідають режимам в`язниць окупованої країни.

Так, протягом березня травня 2022 року ОСОБА_16 було позбавлено достатньої кількості продуктів харчування, оскільки раціон складався з каші, яка надавалась один раз на добу у кількості до 100 г, та нефільтрованої води у кількості 500 мл на добу, яка була майже не придатна до вживання. Крім того у вказаний період часу ОСОБА_16 був позбавлений можливості підтримувати належну гігієну тіла внаслідок обмеженої кількості технічної води на особу та відсутності опалення у камері, дихати свіжим повітрям та здійснювати прогулянки по території установи.

Також, у кінці березня 2022 року на початку квітня 2022 року (більш точні дату та час не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи у камері, в якій утримувався ОСОБА_16 , в порушення вимог ст. ст. 27, 31 32, 37, 47, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 75, 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, демонструючи особисту владу, під час спілкування з потерпілим умисно наніс останньому удар рукою в область голови, після чого мовчазною згодою надав можливість своїм підлеглим ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , діючи умисно, в групі осіб, нанести ОСОБА_16 удари по різних частинах тіла. При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наносили удари ногами та руками, а ОСОБА_5 та ОСОБА_12 використовували резинові кийки.

Як наслідок, ОСОБА_16 завдано фізичних та моральних страждань. Водночас, в порушення ст. 76 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 медичною допомогою, яку вимагав стан здоров`я ув`язненого, ОСОБА_7 останнього не забезпечив.

На території т.зв. Державної бюджетної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції ДНР ОСОБА_16 утримувався до 20.05.2022.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням й інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 25, 27, 31 32, 37, 47, 55, 76, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 69, 75, 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та віданні наказу про вчинення таких дій, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням деяких територій Донецької області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_5 на 13.04.2024, 14.04.2024 та 15.04.20244 за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001809 від 20.10.2022, для отримання письмового повідомлення про повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_5 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 09.04.2024, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 , який є захисником за призначенням.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Постановою слідчого від 16.04.2024 на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Також, в ході досудового розслідування встановлені ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду свідчать такі обставини:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

- неприбуття на виклик до прокурора шість разів, у тому числі тричі у статусі підозрюваного та не повідомлення слідчому та прокурору про причини та неможливість прибуття на виклик, що свідчить про те, що підозрюваний на цей час вже переховується від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим підозрюваного оголошено у розшук;

- спосіб вчинення злочину (вчинив умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, знаходиться на тимчасово окупованій території співпрацюючи з окупаційною адміністрацією, що з великою часткою ймовірності спонукатиме його до втечі у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу).

- санкцією статей передбаченого найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі строком до 3 років, що може бути підставою та мотивом для підозрюваного навмисно переховуватися від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення свідчить те, що ОСОБА_5 , на теперішній час перебуває на території України, яка перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави агресора та фактично своїми діями підтверджує намір продовжити скоєне ним кримінальне правопорушення, що надає йому можливість скоїти інше кримінальне правопорушення за відсутності контролю з боку влади України.

Прокурор вважає, що так як особа обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також доведені вищеперелічені ризики, то забезпечення цих ризиків можливе лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і менш суворі запобіжні заходи не здатні досягти цілей забезпечення кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку сторін та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя, приходить до наступних висновків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 724/2023, від 05.02.2024 № 49/2024 з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб з затвердженням відповідними Законами України.

Таким чином, розгляд клопотання здійснюється в умовах воєнного стану з особливостями визначеними КПК України.

Відповідно до Наказу № 197 від 20 липня 2022 року визначено тимчасове місце дислокації слідчих підрозділів ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, а саме слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь, Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк, Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на території Соборного району в м. Дніпрі, на період дії воєнного стану, або до прийняття окремого рішення Головою Служби безпеки України.

Таким чином розгляд клопотання здійснюється за місцем знаходження органу досудового розслідування.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З матеріалів клопотання встановлено, що 20.10.2022 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001809, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,

Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 09.04.2024, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» року, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження), а також повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 , який є захисником за призначенням.

Постановою слідчого від 16.04.2024 на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7

ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами допитів потерпілих, протоколами пред`явлення для впізнання, протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілих;

- протоколами огляду мережі Інтернет;

- матеріалами, отриманими від співробітників оперативного підрозділу за результатами виконання ними доручення слідчого по кримінальному провадженню.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає встановленим наявність ризику ухилення від органу досудового слідства підозрюваним, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і розуміючи наслідки завершення досудового слідства та судового розгляду, може намагатись уникнути правоохоронні органи та суд. Цей ризик підтверджується і тим, що підозрюваний в даний час перебуває на тимчасово окупованій території і на виклики не з`являється. Також ризик підсилюється наявністю воєнного стану на території України в умовах якого уникнути правоохоронців легше ніж в мирний час.

Суд вважає, що існує ризик знищення чи спотворення доказів підозрюваним уставних, реєстраційних документів, наказів, кадрової документації, тощо, оскільки останній має доступ до цих документів.

Також не виключений ризик продовження своєї злочинної діяльності підозрюваним, так як злочин у якому він підозрюється є триваючим і з огляду на надані докази, останній не має наміру припиняти вчинення протиправних дій.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Таким чином судом встановлено наявність ризику визначеного п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно підозрюваного може бути обрано запобіжний захід.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу суд враховує дані про особу підозрюваного, який не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також суд враховує вид та ступінь встановлених ризиків, тяжкість злочину, обстановку в якій вчинено злочин, а саме, воєнний стан, який продовжується і у якому уникнути слідства легше ніж під час миру, а тому суд вважає, що недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою відносно підозрюваного.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Крім того, положеннями частини 4 ст. 197 КПК України, встановлено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 369-372, 376, 395, 615 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала, щодо обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Повний текст ухвали суду буде оголошений о 17:40 годині 10 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1