Справа № 577/6881/23
Провадження № 1-кп/577/173/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану за наступних обставин.
26.11.2023 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_4 проходячи по вул. Металістів в м. Конотоп, навпроти магазину продуктів «Міні маркет», побачив на узбіччі проїзної частини вантажний автомобіль марки «DAF» модель «XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 , із паливного резервуару якого вирішив викрасти дизельне пальне.
Реалізуючи злочинний намір, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, розуміючи що за Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу, ОСОБА_4 впевнившись у таємності своїх дій, за допомогою ручних інструментів, пошкодивши запірну кришку та використовуючи гумовий шланг, здійснив крадіжку 90 літрів дизельного палива з бензобаку зазначеного авта, яке у пластикових відрах переніс до місця свого проживання, тим самим отримавши змогу розпоряджатися викраденим. Внаслідок протиправних дій потерпілому було завдано збитків на суму 4656,60 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю і підтвердив скоєння крадіжки дизельного палива з бензобаку автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , у день, час, за обставин і в спосіб викладених вище. У вчиненому кається і просить суворо не наказувати. Позовні вимоги потерпілого визнає в повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_5 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про відшкодування обвинуваченим завданих збитків в розмірі 5000 грн. підтримує, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.
Врахувавши, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення викладених в обвинувальному акті, роз`яснивши ОСОБА_4 , що у такому разі відсутнє право оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності повного визнання винуватості та правильному розумінні суті обвинувачення, суд дійшов висновку про необхідності призначення покарання.
Обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено.
До пом`якшуючих - слід віднести щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, позитивно характеризується за місцем мешкання.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
У частині 2 статті 61 Конституції України закріплений принцип індивідуалізації покарання.
Конституційний Суд України неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання.
В рішенні від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання, КСУ зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину»
«Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини».
Наведені пом`якшуючі відповідальність обставини, незначний розмір завданих збитків (4656,60 грн.) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що також звернув увагу і прокурор, а дискреційність повноважень суду, яка повинна відповідати принципу верховенства права, надає можливість застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України і перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи вид покарання суд враховує, що обвинувачений офіційно ніде не працює, а відтак штраф для нього буде занадто обтяжуючим заходом примусу, тривалий час перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «побутове пияцтво», хоча судимість погашена, але раніше притягнення до кримінальної відповідальності свідчить про схильність до крадіжок, за висновком органу пробації мається середній рівень повторності злочину і небезпеки для суспільства, а виправлення підсудного можливе без позбавлення або обмеження волі.
З огляду на викладене суд вважає, що покарання у виді арешту відповідатиме принципу «законності» та не буде «свавільним» по відношенню до вчиненого.
Понесені процесуальні витрати слід стягнути з підсудного.
Позов потерпілого, який визнаний підсудним, підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись: ст.ст. 124, 128, 325, 368, 370, 371 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді арешту строком три місяці.
Початок відбуття строку покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 5000 грн. на відшкодування завданих злочином збитків, задовольнивши позовні вимоги останнього в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави понесені процесуальні витрати в розмірі 1135 грн. 92 коп.
Речові докази: дві п`ятилітрові ємності з поливно-мостильними матеріалами, що перебувають на зберіганні у потерпілого, залишити останньому; гумовий шланг - знищити. Скасувати арешт на вказані речі накладений за ухвалою слідчого судді від 28.11.2023 року.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1