Провадження №1-кп/127/313/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому в судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2023 за № 0000995, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Пиківська-Слобідка Літинського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого лікарем-статистом медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На початку грудня 2023 року, точної дати не встановлено, ОСОБА_5 під час особистої зустрічі з ОСОБА_6 повідомив останнього про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 2500 доларів США за вплив на прийняття рішення працівниками Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (далі - ВМКЦ Центрального регіону) про визнання ОСОБА_7 обмежено придатним до військової служби у бойових підрозділах Збройних Сил України.

Після чого, 26.12.2023 близько 09:35 год. ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого кримінально-протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у АДРЕСА_2 , на території ВМКЦ Центрального регіону в ході особистої зустрічі та розмови з ОСОБА_6 , який розмовляв в інтересах солдата запасу ОСОБА_7 , одержав від ОСОБА_6 шляхом передачі з рук в руки першу частину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США (що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 26.12.2023 становило 18761,25 грн.) для себе за вплив на прийняття рішення працівниками ВМКЦ Центрального регіону про надання відповідних консультативних висновків, що в подальшому стали підставою для видачі ОСОБА_7 довідки військово-лікарської комісії ВМКЦ Центрального регіону про визнання останнього обмежено придатним до військової служби у бойових підрозділах Збройних Сил України.

При цьому, ОСОБА_5 після отримання вищевказаної суми коштів одразу повідомив ОСОБА_6 про необхідність надання йому іншої частини від раніше обумовленої суми грошових коштів в розмірі 2000 доларів США.

У подальшому, того ж дня близько 12:40 год. ОСОБА_5 , не припиняючи учиняти свої кримінально-протиправні дії, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого кримінально-протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у власному транспортному засобі, поблизу центрального входу до ВМКЦ Центрального регіону за адресою: АДРЕСА_2 , в ході особистої зустрічі з ОСОБА_6 отримав від останнього шляхом передачі з рук в руки другу частину неправомірної вигоди у розмірі 1500 доларів США (що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 26.12.2023 становило 56283,75 грн.) для себе за вплив на прийняття рішення працівниками ВМКЦ Центрального регіону.

Далі, 11.01.2024 близько 11:10 год. ОСОБА_5 , продовжуючи учиняти свої кримінально-протиправні дії, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого кримінально-протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи поблизу гаражних приміщень б/н, навпроти будинку АДРЕСА_3 , в ході особистої зустрічі та розмови з ОСОБА_6 одержав від останнього шляхом передачі з рук в руки третю частину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США (що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 11.01.2024 становило 19096,15 грн., для себе за попередній вплив на прийняття рішення працівниками ВМКЦ Центрального регіону про надання відповідних консультативних висновків, що в подальшому стали підставою для видачі ОСОБА_7 довідки № 3 від 01.01.2024 військово-лікарської комісії ВМКЦ про визнання останнього на підставі статей 536, 556, 52г графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві, Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 №402, обмежено придатним до військової служби у бойових підрозділах Збройних Сил України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 29.03.2024 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_5 (в присутності захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ).

Відповідно до обвинувального акта та наданої суду угоди про визнання винуватості дії ОСОБА_5 за вищевказаними фактами кваліфіковані за частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України (далі КК), за ознаками одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з наданою суду угодою ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК, в обсязі згідно з обвинувальним актом. При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 369-2 КК у виді штрафу в розмірі 5500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93500 грн.

ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначивши визначене в ній покарання. При цьому зазначив, що угоду уклав добровільно, наслідки її затвердження та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди йому зрозумілі.

Будучи допитаним щодо обставин вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_5 суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, повідомив суду, що він працює лікарем-статистом медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . До нього звернувся ОСОБА_6 , який просив допомогти отримати висновок ВЛК про обмежену придатність до служби. До 2005 року він працював у ВМКЦ Центрального регіону, тому мав змогу попросити про такий висновок.

Він розумів, що вчиняє кримінальне правопорушення. Про вчинене він шкодує, щиро розкаюється.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримала подану угоду та просила її затвердити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод регламентований статтями 486-475 глави 35 КПК.

Зокрема, частиною другою статті 469 КПК встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. При цьому пунктом 1 частини четвертої зазначеної статті регламентовано, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Зі змісту абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК випливає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною четвертою статті 474 КПК визначено перелік питань, які суд зобов`язаний з`ясувати у обвинуваченого перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

У ході судового розгляду кримінального провадження відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не розуміє приписів пунктів 1-4 частини четвертої статті 474 КПК, судом встановлено не було. Крім того, надана суду угода відповідає вимогам положень статті 472 та частині сьомої статті 474 КПК.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 розуміє, положення частини другої статті 473 КПК, відповідно до якої наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку; для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК; ОСОБА_5 також розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди; у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до положень статті 476 КПК прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку; ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 КК.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди та призначення обвинуваченому покарання, узгодженого сторонами, суд враховує таке.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 16.10.2018 (справа № 439/1344/17) звернув увагу, що за загальним правилом, у випадку наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на те, що інститут угод у кримінальному провадженні, як і інститут призначення покарання у тому числі з урахуванням його особливостей у випадку затвердження угоди (частина п`ята статті 65 КК) жодним чином (як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах) не кореспондуються з інститутом звільнення від кримінальної відповідальності, є взаємовиключними та потребують розмежування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

У постанові від 10.06.2020 (справа № 149/1596/16-к) ВС сформулював висновок, згідно з яким невизнання своєї вини не може свідчити про щире каяття.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_5 у судовому засіданні факту вчинення інкримінованого йому діяння не заперечував, повідомивши суду, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, надав суду чіткі й послідовні показання щодо обставин його вчинення, які повністю узгоджуються з відомостями, зазначеними в обвинувальному акті. Допит обвинуваченого здійснений у судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 КПК. Під час зазначеного допиту обвинувачений, як суд вже зазначив, надав чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Суд також враховує, що згідно з приписами статті 12 КК, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 у вчиненому розкаявся та, як встановлено в судовому засіданні, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Отже, застережень, які б перешкоджали затвердженню угоди, встановлені частиною сьомою статі 474 КПК, у підготовчому судовому засіданні встановлені не були. Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам кримінального закону щодо призначення кримінального покарання, визначені у статтях 50 і 65 КК, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги, що угода відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, обвинуваченому та його захиснику зрозумілі наслідки затвердження угоди, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_5 (в присутності захисників адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ). При цьому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання, вид та міра якого була погоджена сторонами, тобто у виді штрафу в розмірі 5500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93500 грн.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що частиною першою статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Тому, зважаючи на приписи абзацу третього пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК, згідно з якими у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що строк відбування кримінального покарання у виді штрафу слід рахувати саме з дня набрання вироком законної сили.

Порядок вирішення питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів регламентований статтею 100 КПК.

Відповідно до абзацу першого частини дев`ятої статті 100 КПК зазначені питання вирішуються судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що приписами частини першої статті 96-1 КК визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини другої статті 96-1 КК регламентовано, що спеціальна конфіскація застосовується на підставі, зокрема, обвинувального вироку суду.

Відповідно до частини першої статті 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 09.04.2020 (справа № 676/2199/19) ВС зауважив, що суд у межах кримінального провадження не має повноважень застосувати спеціальну конфіскація майна, яке є спільною сумісною власністю, вирішуючи при цьому спір щодо належності такого майна.

У постанові від 04.11.2020 (справа № 236/3696/18) ВС звернув увагу на те, що при застосуванні спеціальної конфіскації суд повинен не лише послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар» (критерії, визначені Європейським судом прав людини). Приймаючи рішення про застосування спеціальної конфіскації, судам слід перевіряти, чи не порушує цей захід кримінально-правового характеру вказані критерії, ураховуючи при цьому обставини кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення були грошові кошти у сумі 2500 доларів США. При цьому суд враховує, що з них 600 доларів США були надані працівникам правоохоронних органів викривачем - ОСОБА_6 для використання у кримінальному провадженні, та ще 400 доларів США, які були вилучені при затриманні ОСОБА_5 , були виготовлені спеціально для використання в межах кримінального провадження, тобто є імітаційними.

З наданих прокурором доказів випливає, що частина зазначених коштів були вилучені під час досудового розслідування в ході проведення обшуку в кабінеті ОСОБА_5 та під час затримання останнього. Зокрема, з наданих ОСОБА_6 коштів 300 доларів США були вилучені під час обшуку та ще 100 доларів США під час затримання ОСОБА_5 , саме тому зазначені грошові кошти у сумі 400 доларів США (HL31614192F, KB40028074K, KB40028072K, LB30094729W) мають бути повернуті ОСОБА_6 , як законному володільцю. Крім того, ще 400 доларів США (PF22100409L, PF22100429L, PF22100422L, PC20412182A), які були вилучені під час затримання ОСОБА_5 є імітаційними, а тому підлягають знищенню.

Натомість з-поміж вилучених грошових котів під час обшуку у кабінеті ОСОБА_5 наявні 900 доларів США, а саме 9 купюр номіналом по 100 доларів США з серійними номерами HL65016277F, HB75278086B, HB89851426Q, KL39874106A, KB38854317C, KB85522542Q, AB14002310T, AG24656635A, KA49709379A, які були безпосереднім предметом кримінального правопорушення. Враховуючи, що відомостей про наявність спору щодо зазначених коштів суду надано не було, суд вважає за доцільне застосувати спеціальну конфіскацію до зазначених грошових коштів.

З наданих стороною обвинувачення документів також випливає, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024 на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Питання щодо решти речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень статті 100 КПК.

Керуючись статтями 314, 369-371, 373-374, 475 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.03.2024 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_5 (в присутності захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ) з іншої у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2023 за № 0000478.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 5500 (п`яти тисяч п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93500 (дев`яносто три тисячі п`ятсот) гривень.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України застосувати спеціальну конфіскацію в дохід держави грошових коштів у сумі 900 (дев`ятсот) доларів США, а саме 9 купюр номіналом по 100 доларів США з серійними номерами HL65016277F, HB75278086B, HB89851426Q, KL39874106A, KB38854317C, KB85522542Q, AB14002310T, AG24656635A, KA49709379A.

Речові докази:

- оригінал довідки № 35/172/247/1/976/ПС, виданої ОСОБА_9 на 1 арк.; копію довідки № 258/Д, виданої ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» ОСОБА_10 на 1 арк.; копію листа обстеження ОСОБА_10 в ЛДЦ «Медалюкс» від 24.04.2023 на 1 арк.; копію листа обстеження ОСОБА_10 в ЛДЦ «Медалюкс» від 17.07.2023 на 1 арк.; копію виписки № 463 ЦПМСД Барська міська лікарня, виданої ОСОБА_10 ; копію консультативного висновку, виданого ОСОБА_10 на 1 арк.; копію КТ головного мозку ОСОБА_10 на 1 арк.; копію виписки медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 № 11868 на 2 арк.; УЗД щитоподібної залози ОСОБА_10 від 27.07.2022 на 1 арк.; копію дуплексного сканування відділу судин на 1 арк.; копію виписки ЦПМСД Барська міська лікарня на 1 арк.; два чистих аркуша паперу формату А4 з відбитками печатки лікаря ОСОБА_11 ; копію свідоцтва про хворобу № 537/49 від 28.10.2021 на 4 арк.; копію консультативного заключення ОСОБА_12 від 09.06.2022 на 1 арк.; оригінал направлення на МСЕК ОСОБА_13 з копіями документів на 24 арк.; бланк форми № 1 медичного пункту №А-0549 на 1 арк.; копію виписного епікризу № 5419 з додатками на 7 арк., які поміщені до спецпакету ГСУ № 7260103 та приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- 2 купюри номіналом по 100 доларів США з серійними номерами MK24859127C, PD36925616A, 2 купюри по номіналом по 50 доларів США з серійними номерами MF08575818A, MF21162709B, 50 купюр номіналом 1000 грн., 82 купюри номіналом 500 грн., 104 купюри номіналом 200 грн., 3 купюри номіналом 100 грн., 6 купюр номіналом 50 грн., 4 купюри номіналом 10 грн., 1 купюра номіналом 5 грн. та 2 купюри номіналом 1 грн. на загальну суму 112447 грн., паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , який поміщений до спецпакету НПУ № WAR1021890, банківські картки на ім`я ОСОБА_14 «Ощадбанку» № НОМЕР_2 та «Укргазбанку» № НОМЕР_3 , сім-карту НОМЕР_4 , які поміщені до спецпакету НПУ № WAR1021890, штамп «Врач ОСОБА_15 », які поміщена до спецпакету НПУ № WAR1021891, та приєднані до матеріалів кримінального провадження, - повернути ОСОБА_5 ;

- 4 купюри номіналом по 100 доларів США з серійними номерами HL31614192F, KB40028074K, KB40028072K, LB30094729W, повернути ОСОБА_6 ;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_16 , - повернути ОСОБА_5 ;

- довідку ВЛС солдата запасу ОСОБА_7 , картку № 3 обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 на 16 арк., копію консультативного висновку хворого ОСОБА_7 , виданого лікарем-гастроентерологом від 20.12.2023 на 1 арк., копію консультативного висновку хворого ОСОБА_7 , виданого лікарем-гастроентерологом від 27.12.2023 на 1 арк., які поміщені до полімерного пакету фіолетового кольору, відомості про проходження огляду ОСОБА_7 у лікаря-терапевта на 3 арк., які поміщені до спецпакету НПУ PSP 1502508, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, - повернути законному володільцю або іншій уповноваженій особі;

- журнал реєстрації видачі медичних документів від 08.06.2023 на 112 арк., печатку в синьо-жовтій оправі з надписом «Color» лікаря ОСОБА_17 , журнал амбулаторного прийому хворих лікаря-гастроентеролога від 24.07.2023 на 100 арк., методичні рекомендації ВП7 35(03) 42.09 на 236 арк., які повернуті на відповідальне зберігання ОСОБА_18 , - залишити останньому;

- грошові кошти в сумі 5458 доларів США (55 купюр номіналом 100 доларів США, 2 купюри номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, 1 купюра номіналом 2 долари США, 1 купюра номіналом 1 долар США), грошові кошти в сумі 65 Євро (1 купюра номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 5 Євро), мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору в чохлі синього кольору ІМЕІ: НОМЕР_5 з сім-картою НОМЕР_6 ; банківську картку «Приватбанк» НОМЕР_7 , флеш-носій чорного кольору, посадову інструкцію лікаря-гастроентеролога № 378 на 2 арк., копію положення «Про гастроентерологічний кабінет» від 04.09.2017 на 2 арк., грошові кошти в сумі 7000 доларів США (61 купюра номіналом 100 доларів США, 17 купюр номіналом 50 доларів США, 1 купюра номіналом 20 доларів США, 3 купюри номіналом 10 доларів США), які повернуті на відповідальне зберігання ОСОБА_19 , - залишити останній;

- мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_20 , - залишити останній;

- блокнот синього кольору з чорновими записами (списки та черговість пацієнтів, які проходили обстеження), мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ: НОМЕР_10 з сім-картою НОМЕР_11 , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_21 , залишити останній;

- мобільний телефон марки «Samsung» синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_13 , який поміщений до спецпакету НПУ №CRI1029893 та приєднаний до матеріалів кримінального провадження, - повернути ОСОБА_5 .

- 4 купюри номіналом по 100 доларів США (імітаційні кошти) з серійними номерами PF22100409L, PF22100429L, PF22100422L, PC20412182A, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, знищити;

- клаптик паперу, який поміщений до спецпакету НПУ № PSP 2205851 та приєднаний до матеріалів кримінального провадження, знищити.

Арешт, накладений на зазначені речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024, скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: