Дата документу 11.04.2024Справа № 554/1146/24
Провадження № 1-кс/554/4002/2024
У Х В А Л А

08 квітня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000528 від 17 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, інваліда ІІ групи, не працюючого, судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 03 травня 2024 року (в межах строку досудового розслідування), без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначив, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000528 від 17 липня 2023 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, за підозрою ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Із змісту клопотання слідує, що 16 січня 2024 року, близько 21 год 30 хв, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , рухаючись на автомобілі марки «Мерседес» ВАЗ 21099, д. н. з. НОМЕР_1 , по вул. Охтирський шлях, помітили раніше невідомого їм ОСОБА_12 , який перебував на пішохідному переході, розташованому напроти магазину «АТБ», що по АДРЕСА_2 , де намагався перейти проїжджу частину дороги в установленому для цього місці, разом із своєю собакою.

В цей час ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші, ігноруючи правила дорожнього руху, зупинили автомобіль, в якому перебували, посеред дороги на пішохідному переході, після чого, вийшли з нього та діючи сумісно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, почали наносити хаотичні удари руками та ногами по голові, тулубу, кінцівкам невідомого їм раніше ОСОБА_12 , чим завдали йому фізичний біль.

В той момент поруч із місцем події випадково знаходився ОСОБА_13 , який побачивши вчинення правопорушення з боку невідомих йому раніше ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших осіб, намагаючись припинити їхні хуліганські дії, звернувся до них з вимогою припинити побиття невідомої йому особи. Оскільки зазначені особи не реагуючи на зауваження ОСОБА_13 про припинення хуліганських дій продовжували наносити ОСОБА_12 удари руками та ногами, обступивши його з усіх боків, ОСОБА_13 , побоюючись за життя та здоров`я ОСОБА_12 , схопивши його руками і таким чином припиняючи зазначені вище хуліганські дії, відвів його від натовпу нападників і завів до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_3 .

Однак, не зупинившись на цьому, ОСОБА_7 , діставши складний ніж і утримуючи його демонстративно в руках, а ОСОБА_6 , взявши з автомобіля, на якому вони прибули металеву бейсбольну биту, тобто таким чином заздалегідь заготовивши зазначені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, діючи групою осіб, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, прослідували у приміщення зазначеного магазину, де перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи намір спричинити останньому тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на центральному вході приміщення магазина «АТБ», тобто в публічно доступному місці, не реагуючи на зауваження сторонніх осіб та ОСОБА_13 припинити протиправні хуліганські дії, підійшли до останнього та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, ОСОБА_7 , утримуючи в руці ніж, демонстративно почав розмахувати ним перед обличчям та грудною клітиною ОСОБА_13 , залякуючи його таким чином і погрожуючи нанесенням йому тілесних ушкоджень ножем, нецензурно висловлюючись при цьому на його адресу. В цей час ОСОБА_13 , намагаючись припинити хуліганські дії зазначених осіб, представився військовослужбовцем збройних сил України та пред`явив їм посвідчення учасника бойових дій намагаючись заспокоїти їх у такий спосіб.

У відповідь на це, ОСОБА_6 грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 вибив з рук ОСОБА_13 зазначене посвідчення, внаслідок чого воно впало на підлогу та наніс йому два удари металевою бейсбольною битою по голові, спричинивши ОСОБА_13 фізичний біль та тілесні ушкодження, нецензурно висловлюючись при цьому на його адресу.

Хуліганські дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжувалися декілька хвилин до того часу, поки на місце події прибула група швидкого реагування приватної охоронної фірми та працівники поліції, які припинили хуліганські дії останніх.

В ході досудового розслідування кримінального провадження 03 лютого 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, пов`язане з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Слідчий вказує, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2024 року було частково задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 03 квітня 2024 року. Це рішення було оскаржено прокурором до Полтавського апеляційного суду, однак наразі його апеляція не розглянута.

21 березня 2024 року постановою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме до 03 травня 2024 року, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, проведення яких потребує додаткового часу, зокрема: отримати висновок двох призначених комп`ютерно-технічних експертиз, які проводяться Полтавським НДЕКЦ МВС України, та провести їх аналіз; отримати інформацію від операторів мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл» щодо з`єднання абонентських номерів належних підозрюваним ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 під час вчинення кримінальних правопорушень, провести її аналіз; призначити та провести експертизи відео-, звукозапису відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , отримати їх висновки та провести аналіз; отримати результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, проведених в порядку ст. ст. 260, 263, 269 КПК України, стосовно ОСОБА_7 , розсекретити їх і долучити до матеріалів кримінального провадження; на підставі зібраних доказів повідомити про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ; відкрити сторонам матеріали кримінального провадження та ознайомити з ними всіх учасників; скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування. Виконання зазначених процесуальних дій має важливе значення для досудового розслідування, а такі не були виконані раніше в зв`язку із складністю провадження.

З огляду на це, зважаючи на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, приймаючи до уваги, що він неодноразово порушував покладені на нього обов`язки, зокрема обов`язок не залишати цілодобово місце проживання в АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, з метою запобігання спробам останнього переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий, після закінчення строку дії застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, звернувся з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на його переконання, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням характеристики особи підозрюваного та його попередньої процесуальної поведінки, не зможуть запобігти настанню вказаних ризиків та відповідно забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. Водночас слідчий просить не визначати ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі. Наголосив на тому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання наявним ризикам, підтвердженням чого, на його думку, є наявність доказів порушення ОСОБА_6 умов застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що порушень умов застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту він не допускав. Не заперечував, що дійсно він відлучався з місця мешкання в період відбуття такого запобіжного заходу, однак в кожному випадку він попередньо повідомляв про це слідчого ОСОБА_4 або іншого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області, коли той на його дзвінки не відповідав, та отримував відповідний дозвіл. При цьому вказав, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає частково.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 , зазначив, що після застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній фактично одразу ж був поставлений на облік до органів Національної поліції за місцем його мешкання. Останні систематично навідувались до підозрюваного з метою перевірки дотримання ним умов запобіжного заходу і жодного їх порушення зафіксовано не було. Виходячи з доводів клопотання вказав, що підозрюваний з 06 лютого 2024 року перебуває на лікуванні в медичному закладі, а з 26 лютого по 21 березня 2024 року на стаціонарному лікуванні, в зв`язку з чим в нього наявна потреба час від часу відвідувати лікаря. В таких випадках кожного разу він попередньо повідомляв про це відповідну уповноважену особу, зокрема старшого слідчого групи слідчих в кримінальному провадженні ОСОБА_4 , а коли останній не відповідав, то іншого слідчого та покидав місце свого мешкання лише з їх дозволу. На вимоги слідчого вони з підозрюваним кожного разу прибували до органу досудового розслідування для вчинення певних процесуальних дій. Зазначив, що його підзахисний будь-якої позапроцесуальної поведінки не допускав, і ніяким чином не перешкоджав кримінальному провадженню у формах, наведених у клопотанні. Вказав, що ОСОБА_6 станом на момент розгляду клопотання ще проходить курс лікування, а тому просив застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, надавши таким чином йому можливість відлучатися з місця мешкання вдень задля відвідування лікаря.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив той факт, що дійсно з Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, яким здійснюється контроль за дотриманням підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту, будь-яких відомостей про їх порушення не надходило. Водночас зазначив, що на початку ОСОБА_6 дійсно йому телефонував та повідомляв день та час, коли йому потрібно відлучитися з місця мешкання, причини цього, а також вказував, коли він повернеться додому. Однак, в подальшому, органом досудового розслідування було зафіксовано, що в періоди часу, коли підозрюваний перебував на лікуванні, останній фізично знаходився в інших місцях, що зафіксовано відповідним протоколом, про відвідування яких нікого до відому не ставив та дозволу на це не отримував. Крім того, в органу досудового розслідування наявні дані, що кілька разів в нічний час доби ОСОБА_6 знаходився в закладах, де здійснюється розпиття алкогольних напоїв. Підтвердив заявлені захисником підозрюваного твердження про те, що підозрюваний за кожним викликом прибував до нього для здійснення слідчих дій, жодного випадку порушення вимог КПК України про необхідність явки до слідчого, що є умовою застосування запобіжного заходу, не порушував. Підтримав подане ним клопотання та просив застосувати щодо підозрюваного найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, як альтернативи.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та надані сторонами кримінального провадження матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

За змістом ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що 03 лютого 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Зміст поняття «обґрунтована підозра», що є підставою для застосування до особи запобіжного заходу, нормами КПК України прямо не визначено, в зв`язку з чим відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України необхідно керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини, за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об?єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин (наприклад, пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування» (наприклад, пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

Так, згідно поданного клопотання обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, слідчим доводиться відомостями, які містяться в протоколах: допиту потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , обшуку автомобіля марки «Mercedes-Benz», д. н. з. НОМЕР_2 (VIN: НОМЕР_3 ), пред`явленнями особи для впізнання за фотознімками від 24 і 25 січня 2024 року, розсекречених результатів проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. ст. 260, 263, 271 КПК України, проведених відносно ОСОБА_7 , огляду відеозаписів з камер відеонагляду, а також висновком судово-медичної експертизи № 44 від 06-07 лютого 2024 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вилученими під час проведення досудового розслідування речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами дають підстави для висновку, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є обґрунтованою.

При цьому при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування запобіжного заходу, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження.

Підставою для застосування запобіжного заходу також є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження покладено нормами КПК України на слідчого, прокурора.

Водночас частиною 6 статті 132 КПК України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин на які вони посилаються.

Так, сторона кримінального провадження посилається на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в обґрунтування якого слідчий зазначив, що, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин згідно положень статті 12 КК України, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, підозрюваний може ухилятися від слідства та суду з метою уникнення покарання за вчинене.

При цьому згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна.

Разом з тим, доводи клопотання про наявність зазначеного ризику не підтверджуються жодними наданими суду доказами та носять суто формальний характер, оскільки будь-яких даних, які б свідчили про можливу ймовірність вчинення підозрюваним дій з метою переховування від органів досудового розслідування та суду стороною обвинувачення не наведено. Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 з моменту повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 03 лютого 2024 року, до моменту даного судового розгляду, не вчиняв дій, які б вказували на його намір ухилитися від слідства чи суду та за кожною вимогою з`являвся до слідчого для проведення необхідних слідчих дій, що підтвердив в судовому засіданні останній. В судове засідання по розгляду цього клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 також з`явився до суду самостійно за першою ж вимогою.

Наявність передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення в клопотанні мотивована тим, що на даний час є невстановленим місце зберігання підозрюваним предметів, які він застосовував під час вчинення кримінальних правопорушень, та на які посилається потерпілий у своїх показаннях, а перебуваючи на волі, останній може вчинити будь-які дії направлені на знищення вказаних предметів та речей, що матимуть доказове значення по даному кримінальному провадженню.

Між тим, будь-яких конкретних доказів того, що підозрюваний вчинив спробу протидії кримінальному провадженню шляхом вчинення таких дій, або він має намір та реальну можливість їх вчинити в майбутньому стороною обвинувачення не надано та такі відомості в клопотанні відсутні.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, що може призвести до зміни їх показань на користь підозрюваного, слідчий зазначив, по-перше, що ОСОБА_6 відомі названі особи, в тому числі поняті, які брали участь під час проведення обшуків, проведення впізнання, оглядів; по-друге, що на даний час не встановлено повне коло осіб, причетних до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а перебуваючи на волі підозрюваний може оговорити позицію захисту з іншими учасниками злочинної групи, що унеможливить притягнення їх до кримінальної відповідальності; по-третє, що органом досудового розслідування вже встановлений факт незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_13 з вимогою з боку підозрюваних відмовитися від звинувачень по епізоду за участю ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , що закріплено в протоколі допиту вказаного потерпілого. Також встановлені факти незаконного впливу на інших потерпілих у кримінальному провадженні з боку знайомих підозрюваних, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про те, що і в подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, буде чинити тиск на потерпілих.

Такі доводи клопотання не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході його судового розгляду, так як спростовуються самими матеріалами цього клопотання. Зокрема, із змісту протоколу допиту потерпілого ОСОБА_13 від 24 січня 2024 року слідує, що ввечері 19 січня 2024 року о 18 год 56 хв на мобільний телефон останнього зателефонував чоловік з номеру НОМЕР_4 , який назвався ОСОБА_21 , і, як він зрозумів, це той, хто розмахував перед ним ножем при описаних ним подіях, і став пропонувати йому відмовитися від обвинувачення по зазначеному епізоду (а. с. 10). В судовому засіданні ОСОБА_6 з категоричністю ствердив, що ні потерпілі, в тому числі й ОСОБА_13 , ні свідки в кримінальному провадженні йому не знайомі, будь-якого зв`язку з ними він не має, ніколи з ними не спілкувався й відповідно ніяким чином на жодного з них не впливав. Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтвердили твердження ОСОБА_6 , зазначивши, що будь-яких прямих доказів того, що саме ОСОБА_6 намагався незаконно вплинути на потерпілого ОСОБА_13 в матеріалах кримінального провадження немає, будь-яких дій з боку підозрюваного, які б вказували на намір перешкодити кримінальному провадженню таким чином, в ході слідства зафіксовано не було, належність названого потерпілим номеру телефону саме ОСОБА_6 в ході розслідування не встановлена, й доводи клопотання про це ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення, в зв`язку з чим і розцінюються слідчим суддею саме таким чином. Виходячи з цього, приймаючи до уваги, що в клопотанні відсутні відомості щодо того, яким саме способом ОСОБА_6 може вплинути на потерпілих чи свідків в кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що наявність цього ризику слідчим і прокурором також не доведена.

Посилання сторони обвинувачення на наявність ризику того, що підозрюваний може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) носять абстрактний характер, так як жодного доказу вчинення ОСОБА_6 дій, які б свідчили про його перешкоджання належному проведенню досудового розслідування, або реальної можливості їх вчинити в майбутньому клопотання й додані до нього матеріали не містять.

Разом із тим, слідчий суддя погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення, на що вказує характеристика особи підозрюваного, який засуджувався за вчинення умисних злочинів, зокрема востаннє 21 квітня 2017 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 118 КК України до 2 років позбавлення волі із звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Крім того, наразі здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000792 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в межах якого щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Наведене свідчить про об`єктивну ймовірність вчинення підозрюваним аналогічних дій і в майбутньому, в зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан, наявність судимості, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, а також дотримання підозрюваним умов застосованого запобіжного заходу.

Так, слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладено на нього процесуальні обов`язки, зокрема не залишати цілодобово місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;не виїжджати за межі Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора; з`являтися негайно до слідчого, прокурора або суду за викликом;утриматися від спілкування зі свідками, потерпілими, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

Як на одну з суттєвих підстав для звернення до слідчого судді, після закінчення строку дії цілодобового домашнього арешту, саме з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор зазначив про порушення ОСОБА_6 умов застосованого раніше запобіжного заходу, оскільки згідно протоколу НСРД, проведеного в порядку ст. 269 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_6 встановлено, що останній неодноразово порушував покладені на нього судом обов`язки, а саме обов`язок не залишати цілодобово місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, та неодноразово пересувався по місту без відповідного дозволу.

Між тим, виходячи із встановлених в судовому засіданні фактів, слідчий суддя приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б достовірно засвідчували недотримання ОСОБА_6 умов застосованого щодо нього запобіжного заходу та порушення покладених на нього, як на підозрюваного, процесуальних обов`язків.

Зокрема, уповноваженими посадовими особами Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, яким здійснювався контроль за дотриманням підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту, будь-яких порушень зафіксовано не було.

Названим протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - візуальне спостереження за особою (відносно ОСОБА_6 ) від 22 березня 2024 року зафіксовано факти пересування ОСОБА_6 по місту Полтава 06, 08, 09, 23, 26, 28, 29 лютого, 03, 07, 11, 13, 14 та 20 березня 2024 року.

Між тим, стороною захисту надані докази, які підтверджують проходження ОСОБА_6 обстежень та огляду в закладах охорони здоров`я 06, 08, 09, 14, 19, 23 лютого 2024 року, а із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 697 слідує, що в період часу з 26 лютого по 21 березня 2024 року останній перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня».

Слідчим, в свою чергу, підтверджено, що ОСОБА_6 повідомляв його про необхідність виходу за межі квартири в період відбуття домашнього арешту для відвідування лікарні. Сам по собі факт фіксації, що ОСОБА_6 в цей час знаходився в місті Полтава, а не власне в приміщенні відповідного медичного закладу чи біля нього, не є достатньою підставою для висновку про порушення останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. В судовому засіданні прокурор також, як на підставу для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, послався на те, що останній, в порушення умов цілодобового домашнього арешту, в нічний час доби перебував в закладах громадського харчування, однак жодного доказу на підтвердження цього факту слідчому судді не надано, а тому, з урахуванням стабільної позиції підозрюваного про його відсутність в них та знаходження в цей час за місцем мешкання, такі до уваги слідчого судді не приймаються. З огляду на це, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах кримінального провадження даних, які б безсумнівно підтверджували, що ОСОБА_6 вів себе процесуально некоректно та недотримувався умов застосованого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки.

Вищевказаною Постановою роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В рішенні «Боротюк проти України» Європейський суд з прав людини в частині правозастосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів». До аналогічних висновків Європейський суд з прав людини прийшов у рішенні «Вренчев проти Сербії».

Обґрунтування неможливості запобігти ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, повинна бути обумовлена достатніми даними. Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами.

Так, з урахуванням особи підозрюваного, який є соціально адаптованим, має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, на момент розгляду клопотання проходить курс лікування, являється інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, приймаючи до уваги його попередню процесуальну поведінку, дотримання умов раніше застосованого запобіжного заходу, характер та моральні якості, репутацію, позитивну характеристику командира Добровольчого формування Полтавської міської територіальної громади № 1 та голови обслуговуючого кооперативу «Жемчуг», майновий стан, ставлення до скоєного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено обставини, передбаченої ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Достатніх даних, які б переконливо вказували на безумовну необхідність застосування щодо ОСОБА_6 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливість усунення встановленого щодо останнього ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, лише у спосіб застосування найсуворішого запобіжного заходу, слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення) та 2 (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор) частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. ч. 5 і 6 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків з переліку визначених частиною 1 статті 177 КПК України, на які вказує слідчий, але не доведено неможливості йому запобігти шляхом застосування щодо підозрюваного більш м?якого запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку, що менш суворий запобіжний захід після тримання під вартою у вигляді домашнього арешту в сукупності з процесуальними обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, які слід покласти на підозрюваного, буде цілком обґрунтованим та достатнім для запобігання вказаному ризику і забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно ч. ч. 1 і 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання слідчого вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши залишати житло в АДРЕСА_1 з 16 до 08 години наступного дня, поклавши на нього процесуальні обов`язки: прибувати за кожною окремою вимогою до слідчого, прокурора та суду у встановлений у вимозі час; не відлучатися з м. Полтави без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними в кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 197, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, строком на 26 днів, тобто до 03 травня 2024 року, заборонивши залишати житло в АДРЕСА_1 з 16 до 08 години наступного дня, поклавши на нього процесуальні обов`язки: прибувати за кожною окремою вимогою до слідчого, прокурора та суду у встановлений у вимозі час; не відлучатися з м. Полтави без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними в кримінальному провадженні.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов?язавши передати копію ухвали для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11 квітня 2024 року о 17 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_22