КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/297/24
Провадження № 1-кп/177/116/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000242 від 18.10.2022 за ч. 5 ст. 407 КК України, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з професійно-технічної освітою, непрацюючого, військовослужбовця, неодруженого, має на утриманні матір, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , перебуваючи на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, 01.10.2022 приблизно о 15 год. 00 хв., був відсутнім під час перевірки особового складу, тобто самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , командуванню про причини свого вибуття ОСОБА_7 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління наявності реальної можливості для цього, поки, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_7 19.12.2023 добровільно та з власної ініціативи прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, за ознаками: самовільне залишення військової частини вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов з угодою про визнання винуватості, що укладена 06.02.2024 між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_6 .

Відповідно до умов угоди, її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, виду та міри покарання, а також щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473 КПК України, щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_6 проти затвердження угоди не заперечувала.

Прокурор ОСОБА_9 просила затвердити угоду, укладену між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 , обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі адвоката останнього, ОСОБА_6 , яку вони підписали добровільно 06.02.2024. З узгодженою сторонами мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_2 згодна. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору зрозумілі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, за ознаками: самовільне залишення військової частини вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_2 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також, судом встановлено, що при укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_2 , який раніше не судимий, проходив військову службу та виконував покладені на нього обов`язки, брав безпосередню участь у забезпеченні, проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку російської федерації, а також, наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують його покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України, із урахуванням наявності низки обставин, які пом`якшують покарання, а саме, що ОСОБА_2 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а також, зважаючи на конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України, тобто більш м`який вид покарання, не передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, а саме покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік, що визначено сторонами угоди.

При цьому, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX, який набрав чинності 27.01.2023, внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень за якими виключається можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, доповнено серед інших, кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 407 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Як слідує з матеріалів справи, кримінальне правопорушення, за ч. 5 ст. 407 КК України, яке інкримінується ОСОБА_2 , вчинено ним 01.10.2022, тобто до набрання чинності Законом України № 2839-IX. Відповідно, зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, внесенні вказаним Законом, погіршують становище особи обвинуваченого, а отже не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість призначення покарання за вказане кримінальне правопорушення, підлягають застосуванню положення ст. 69 КК України, у редакції чинній станом на дату вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 01.10.2022, які не виключали можливість застосування судом положень ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ст. 407 КК України, в тому числі в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_2 у судовому засіданні однозначно заявив, що зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Отже, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій злочину правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 314, 349, 369-376, 395, 474, 475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000242 від 18.10.2022 за ч. 5 ст. 407 КК України, укладену 06.02.2024 між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_2 обчислювати з моменту виконання вироку.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: