НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2024 року ЄУ № 322/1088/24 (Провадження № 1-кс/322/114/24)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю дізнавача ОСОБА_3 , третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 (далі третя особа), його представника адвоката ОСОБА_5 (далі адвокат), розглянувши клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 (далі дізнавач), погоджене прокурором Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 03.06.2024 за №0000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України про арешт майна,

встановив:

дізнавач звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням зі змісту якого випливало, що невідома особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 . Грошові кошти були переведені на банківську картку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_1 , а з цієї картки в подальшому здійснювалося переведення на «МОНОБАНК» (АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») № НОМЕР_2 , карткоутримувачем якої є ОСОБА_4 .

В рамках згаданого провадження було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

02.07.2024 під час проведення обшуку виявлено і вилучено: Macbook Air Apple M2; мобільний телефон марки iPhone 15 ProMax; IPAD PRO; три сімкарти абонентів НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; флешносій об`ємом на 32 Gb; два блокноти та зошит з записами; сувенірна купюра 500 гривень, грошові кошти різного номіналу, банківські картки: Приватбанк № НОМЕР_7 , А-банк № НОМЕР_8 ; Монобанк № НОМЕР_9 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 .

На переконання дізнавача існує достатньо підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказами кримінального правопорушення, тому з метою забезпечення збереження речових доказів, а також для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна дізнавач просив накласти арешт на нього.

В судовому засіданні дізнавач підтримав клопотання з підстав наведених у ньому. Також просив долучити копії постанови про визнання речових доказів від 02.07.2024 і постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 02.07.2024.

Копії постанов долучені до матеріалів провадження.

Адвокат заперечував проти доводів клопотання просив відмовити у його задоволенні. Вказував на відсутніх доказів причетності як ОСОБА_4 так і вилученого майна до вказаного кримінального правопорушення. Свої доводи виклав у письмових поясненнях. Письмові пояснення і копії документів на обґрунтування цих пояснень, просив долучити до матеріалів клопотання.

Документи долучені до матеріалів провадження.

Третя особа підтримав позицію свого представника, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши доводи клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, а також надані сторонами під час судового засідання документи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речові докази).

Згідно з витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені 03.06.2024 за №0000087, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України.

Клопотання подано з метою збереження речових доказів.

Суть позиції дізнавача зводиться до переконання про причетність ОСОБА_4 до вчинення шахрайських дій, що випливає з фактів отримання і обготівковування ним певної суми грошових коштів від особи, яка з великою вірогідністю є ОСОБА_9 . Отже, оскільки ОСОБА_4 причетний до вчинення шахрайства, відповідно, майно яке йому належить і яке вилучено під час обшуку може мати доказове значення.

Втім, на думку слідчого судді, вже на нинішній стадії досудового розслідування, сам по собі факт отримання ОСОБА_4 двох переказів з банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_1 певної суми коштів, яка до тож не збігається із сумою перерахованою потерпілою на згадану катку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», з урахуванням пояснень ОСОБА_4 про природу отримання цих коштів, а також без наявності інших доказів, не є достатнім для обґрунтованого висновку про причетність ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення.

Так за твердженням ОСОБА_4 кошти, які перераховувались йому, отриманні на підставі угоди про продаж кріптовалюти. Будь-якого відношення до шахрайських дій по відношенню потерпілої він не має. На підтвердження цих пояснень надані певні документи.

Також останній пояснив, що під час обшуку він надав працівникам поліції логіни і паролі від мобільних пристроїв і правоохоронці мали доступ до інформації, яка знаходилась на цих пристроях.

Дізнавач підтвердив ці обставини, втім зазначив, що у процесуальний спосіб фіксація відповідної інформації з пристроїв не проводилася.

Отже дізнавачем, ні у клопотанні, ні під час судового засідання не доведено, що перелічене у клопотанні майно, відповідає критеріям ст.98 КПК України, в рамках кримінального провадження з даною кваліфікацію. Яке доказове значення мають чи можуть мати згадані у клопотанні речі і грошові кошти дізнавач пояснити не зміг, лише зазначивши в цьому контексті те, що має бути проведена відповідна перевірка.

Тобто під час розгляду клопотання не доведено необхідність арешту майна.

Ризики приховування, знищення, псування чи відчуження речей також не доведені. Дійсно існує висока вірогідність того, що в разі не накладення арешту на грошові кошти, вони можуть бути витрачені, втім, як вже зазначалося, дізнавачем не доведено, що банкноти різного номіналу (готівка), саме як речові докази, можуть використані для встановлення якихось обставин, що мають значення у цьому провадженні (з огляду на те, що кошти від потерпілої до невстановленої особи перераховувались безготівково, так само вони отримувались і ОСОБА_4 ).

Надані копії постанов про визнання згаданого майна речовими доказами, як і зміст клопотання про арешт майна, носять формальний характер без належного обґрунтування і мотивування, тобто у них лише зазначені обставини про факт шахрайських дій і те, що проведено обшук під час якого вилучені певні речі.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання дізнавача є необґрунтованим, тому підстави для його задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1