Справа № 754/5524/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 квітня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 09.03.2024, про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , 18.04.2024 звернувся до суду із вказаним клопотанням, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 09.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 09.03.2024 підрозділом дізнання Деснянського УП ГУНП в м. Києві щодо вчинення самоправних дій ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1 правомірність яких оспорюється ОСОБА_5 та інтересах останнього заподіяна шкода.

Так, за протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.03.2024 ОСОБА_6 стверджує, що 02.03.2023 о 10:00 год за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 держаний реєстратор КП «Світоч» м. Києва без згоди заявника, самоправно заволодів даною квартирою.

Під час проведеного дізнання в якості потерпілого допитано заявника ОСОБА_7 , який показав, що вказана квартира за іпотечним договором укладеним в 2019 році перебувала у заставі. З початку повномасштабного вторгнення залишив помешкання, а по поверненню 02.03.2024 виявив, що замки квартири поміняно та право власності зареєстровано за ТОВ «Схід Фінанс».

За клопотанням прокурора стверджується про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на вказану квартиру з метою унеможливлення дій пов`язаних із здійсненням «переховування, пошкодження, всування, зникнення, втрати, знищення, використання, ,перетворення пересування, передачі, відчуження» майна.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши доводи прокурора та вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, (дізнавач) прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Зокрема, відповідно до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частина 1 ст. 173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання настає, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс» зареєстровано 27.03.2019, з 01.12.2006 року накладена заборона за договором іпотеки укладеному ОСОБА_8 .

Набуття права власності, на спірний об`єкт нерухомого майна ТОВ «Схід Фінанс», ще станом на 2019 рік, виключає твердження заявника про самоправні дії пов`язані із позбавленням доступу до приміщення квартири. Справедливість зазначеного твердження простежується, із змісту конституційно-гарантованих прав власності, за яких ТОВ «Схід Фінанс» має право опікувались своїм майно, здійснювати догляд, в тому числі шляхом обмеження доступу до приміщення, яке перебуває у власності останнього .

Правові підстави використання спірної квартири родиною заявника, слічому судді не представлено. Попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 29.05.2019 ОСОБА_9 , має строк виконання зобов`язань, в тому числі за п.1.1 Договору строк укладання договору купівлі-продажу визначено не пізніше 20.12.2019. Вказані події, а саме: перехід прав власності не відбувся, що знецінює попередні домовленості та зобов`язання сторін.

Постановою дізнавача вказана кватира визнана речовим доказом по справі, разом з тим самоправність дій власника за фабулою правопорушення викликає обґрунтований сумнів, що виключає можливість твердження про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 09.03.2024, про арешт майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1