Справа № 643/5037/24
Провадження № 1-в/643/175/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту з особистого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про зняття арешту в обґрунтування якої зазначила, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Іншим її співвласником є її батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2002 році ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності та 28.01.2003 був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова за ст. 128 КК України до 1 року обмеження волі та звільнений від покарання з іспитовим строком в 1 рік.

В забезпечення виконання можливого цивільного позову ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2002 накладений арешт на 1/4 частку квартири батька, який, не дивлячись на відшкодування шкоди та примирення з потерпілим досі існує.

Протягом останніх 7 років ОСОБА_3 мешкає за кордоном та видав на ім`я заявниці довіреність стосовно своєї частки у квартирі, проте ОСОБА_2 не може вчиняти певні дії через арешт батькової частки квартири, а саме зареєструвати в квартирі свого малолітнього сина, повноцінно користуватись квартирою.

ОСОБА_2 просить повністю зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 накладений згідно ухвали б/н від 12.12.2002 Московським районним судом м. Харкова.

Розглянувши подане клопотання суддя вважає необхідним повернути його заявниці з погляду на та, що клопотання подано неналежною особою, так як ОСОБА_2 не є титульним власником чи володільцем частки квартири, на яку накладений арешт. Таким правом в даному випадку наділений виключно ОСОБА_3 чи його представник за наявності належним чином оформлених повноважень. Наявність довіреності, копія якої додана до клопотання, не наділяє ОСОБА_2 правом звернення до суду з відповідним клопотанням у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Крім того, суддя звертає увагу на невірне посилання заявниці на норми діючого Кримінально-процесуального кодексу України (ст.ст. 537, 539, 170, 174 КПК України) в обґрунтування клопотання, так як відповідно до ч. 9 Розділу ХI «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 174 діючого КПК України передбачений порядок скасування арешту майна на стадії досудового розслідування чи судового провадження, але ніяк не після ухвалення вироку.

Отже, в разі звернення до суду з відповідним клопотанням належний заявник має враховувати норми ст.ст. 409, 411 КПК України в редакції 1960 року та п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», в якому закріплено, що в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року) суди вправі вирішувати питання, зокрема, про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, про долю речових доказів.

Також суд звертає увагу, що додані до клопотання документи не підтверджують того факту, що арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 накладений саме в межах кримінальної справи, яка розслідувалась (розглядалась) відносно ОСОБА_3 у 2002 2003 роках.

Так, клопотання та доданий до нього Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… (далі Витяг) містить відомості про наявність арешту 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою б/н від 12.12.2002 Московського районного суду м. Харкова.

Слід зазначити, що КПК України в редакції 1960 року (ст. 253), який діяв станом на 12.12.2002, передбачав можливість вирішення судом питання про заходи щодо забезпечення цивільного позову (в тому числі арешту майна), проте таке питання вирішувалось постановою, а не ухвалою суду (за виключенням колегіального розгляду справи), тоді як Витяг містить посилання саме на ухвалу суду.

Це може вказувати, що 12.12.2002 арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 накладено у іншій, ніж зазначено заявницею, справі у цивільному, а не кримінальному провадженні, що, відповідно, передбачає інший порядок скасування арешту.

Посилаючись на неможливість надати суду ні вирок, ні ухвалу про арешт частини квартири заявниця не вказує причини цього. При цьому перешкод, які заважають заявниці, як співвласниці квартири АДРЕСА_1 , звернутись до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» з метою отримання з інвентаризаційної справи на квартиру копії відповідної ухвали про арешт в клопотанні не зазначено.

З урахуванням викладеного, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, вважаю за необхідне повернути клопотання заявниці як особі, яка не суб`єктом звернення з таким клопотанням до суду. В разі звернення до суду з відповідним клопотанням належною особою, з метою його швидкого та правильного розгляду слід врахувати обставини, викладені у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), ч. 6 ст. 9, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту з особистого майна повернути заявниці як особі, яка не має права на звернення до суду з відповідним клопотанням.

Копію ухвали разом з клопотанням та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала клопотання.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7-ми днів з моменту отримання її копії до Харківського апеляційного суду Харківської області.

Суддя ОСОБА_1