Дата документу 20.02.2024 Справа № 333/454/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/454/23 Суддя в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадж.№11-кп/807/609/24 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року залишено без задоволення клопотання представника заставодавця ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 про повернення застави.

На вказану ухвалу адвокатом ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , була подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про її скасування та повернення застави в розмірі 752400 гривень, внесену на виконання ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2022 року за підозрюваного ОСОБА_5 , заставодавцю ОСОБА_4 .

Перевіривши матеріали провадження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму Рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, яке на даний час розглядається в суді першої інстанції.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуального рішення. Водночас, цією нормою дане право пов`язано з передбаченим цим Кодексом порядком на таке оскарження.

Таким чином, реалізація права апеляційного оскарження рішень суду, ухвалених у кримінальному провадженні, забезпечується в порядку, визначеному КПК України.

Слід зауважити, що оскаржуване рішення про залишення без задоволення клопотання представника заставодавця ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про повернення застави прийняте судом першої інстанції при судовому провадженні (розділ 4 КПК України). При цьому, в резолютивній частині оскаржуваного рішення судом помилково зазначено про можливість апеляційного оскарження ухвали суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

До інших ухвал, на які може бути подано апеляційну скаргу, належать, зокрема, ухвали:

- про закриття кримінального провадження (ст.284 КПК);

- про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності (ст.288 КПК);

- про роз`яснення судового рішення або відмову в його роз`ясненні (ст.380 КПК);

- про скасування вироку, яким була затверджена угода, або про відмову у скасуванні такого вироку (ст.476 КПК);

- про продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмову в цьому (ч.1 ст.516 КПК);

- про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку (ст.539 КПК);

- стосовно виконання вироку суду іноземної держави (ст.603 КПК);

- за результатами розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (ст.610 КПК).

Частиною 2 статті 392 КПК України визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

У відповідності до наведеної норми закону, рішення про залишення без задоволення клопотання про повернення застави не може бути предметом самостійного апеляційного оскарження, заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної скарги на остаточне судове рішення за наслідком розгляду кримінального провадження.

Крім того, за наслідком розгляду висунутого обвинувачення місцевий суд має вирішити і питання щодо запобіжного заходу.

Додатково вважаю за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства.

Так, у своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справі «Скорик проти України» від 08.01.2008 року).

У відповідності до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді першої інстанції, а оскаржуване рішення не перешкоджає подальшому судовому розгляду, відповідно до ч.4 ст.399 КПК України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , слід відмовити, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст.392, 399 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_2