Справа № 487/188/24
Провадження № 1-кс/487/2332/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України,

УСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 12.01.2024 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено до 10.04.2024 року. Строк дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваної запобіжного заходу спливає, однак завершити досудове слідство до вказаного строку неможливо у зв`язку із значною кількістю процесуальних та слідчих дій, які потребують проведення та завершення. Ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати. З урахуванням викладеного, слідчий просив продовжити стосовно підозрюваного строк дії запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Захисник та підозрюваний у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували у зв`язку із недоведеністю ризиків, зазначених у клопотанні, у зв`язку з чим просили застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084.

За версією досудового розслідування, 10.01.2024 близько 11.00 години, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 зустріли потерпілого ОСОБА_8 , якого в подальшому ОСОБА_7 запросив до квартири за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 для спільного вживання алкогольних напоїв.

Цього ж дня, приблизно о 14.00 годині, перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерплого ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій спільний корисливий злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні вказаної квартири, під приводом того, що потерпілий нібито займається незаконним збутом наркотичних засобів, ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_8 удар кулаком в область обличчя, а також ОСОБА_5 , який знаходився поруч, наніс не менше 3-х ударів в область голови потерплого. Від нанесених ударів потерпілий ОСОБА_8 впав на підлогу та ОСОБА_7 вихопив з рук потерпілого належний йому мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «G7», вартістю 3000 грн.

Після цього у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, спрямований на позбавлення волі потерпілого ОСОБА_8 , з метою отримання повного доступу до заблокованого мобільного телефону.

Реалізуючи свій спільний злочинний корисливий умисел, ОСОБА_5 притиснув потерпілого ОСОБА_8 до підлоги, завів йому руки за спину, а ОСОБА_7 обмотав зап`ястя потерпілого клейкою стрічною («скотчем»), тим самим позбавивши потерпілого можливості вільно рухатись та залишити зазначене помешкання, тобто позбавили його волі. Після чого ОСОБА_7 почав вимагати від потерпілого пароль для розблокування мобільного телефону, після отримання якого почав перевіряти інформацію у телефоні, а ОСОБА_5 продовжив застосовувати насильство до потерплого, а саме наносив удари пляшкою з-під газованого напою по тулубу та голові останнього.

В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, узяв до рук предмет схожий на кухонний ніж, та почав погрожувати потерпілому застосуванням насильства, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, у тому числі вбивством, після чого за допомогою ножа зрізав з зап`ястя та заволодів резиновим браслетом потерпілого.

Продовжуючи свої злочинні, ОСОБА_7 під приводом погроз застосування фізичного насильства, дізнався домашню адресу потерпілого ОСОБА_8 , зазначивши, що у разі звернення до правоохоронних органів, останній прийде до його місця проживання з метою реалізації свої висловлених погроз, після чого погрожуючи застосуванням фізичного насильства почав вимагати у потерпілого передати йому належну йому куртку чорного кольору, вартістю 1000 грн.

Потерпілий, ОСОБА_8 , після насильницьких дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , сприймаючи загрозу своєму життю як реальну, та вважаючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 можуть реалізувати зазначені погрози, передав ОСОБА_7 вищевказану куртку.

Після цього ОСОБА_7 дозволив потерпілому ОСОБА_8 залишити зазначену квартиру.

Внаслідок спільних умисних протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_8 було завдано фізичних страждань та причинено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, лівої вушної раковини, шиї, передньої та задньої поверхні грудної клітини, обох верхніх кінцівок, які за ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також забою м`яких тканин спинки носа, забою м`яких тканин голови, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я.

11.01.2024 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

12.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, вчиненому в умовах воєнного стану.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 12.01.2024 року було застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 10.03.2024 року включно.

22.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

04.03.2024 керівником Окружної прокуратури міста Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців, тобто до 10.04.2024 року.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.03.2024 року було продовжено застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 10.04.2024 року включно.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 09.04.2024 року було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, а саме: до 10.06.2024 року включно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про скоєння кримінального правопорушення від ОСОБА_8 ; рапортом інспектора УПП в Миколаївській області ОСОБА_9 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками; протоколом обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; висновком судово-медичної експертизи №33 від 11.01.2024 року, де описано тілесні ушкодження, наявні у потерпілого ОСОБА_8 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. 2. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно ч. 2 ст. 146 КК України передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які є злочином невеликої тяжкості та особливо тяжким, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, в тому числі на тимчасово непідконтрольній Україні території, а тому продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено продовження існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілого у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілого, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаною особою ОСОБА_5 може здійснювати на нього вплив з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які йому відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а також злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, в умовах воєнного стану, та, з урахуванням даних про його особу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України слідчим у клопотанні та прокурором доведено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Прокурором у судовому засіданні доведено, що завершити досудове слідство до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу неможливо, оскільки 29.01.2024 у кримінальному провадженні призначено: молекулярно-генетичні експертизи, стосовно встановлення генетичних ознак відібраних зразків букального епітелію підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 , проведення яких доручено експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України; молекулярно-генетичну експертизу щодо виявлених під час обшуку відрізків клейкої стрічки (скотчу) у вигляді розрізаних хомутів (ймовірні засоби зв`язування потерпілого), на предмет наявності на них клітин з ядрами, визначення їх генетичних ознак та належності їх підозрюваним та потерплому, проведення якої доручено експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України; молекулярно-генетичну експертизу щодо виявленого мотку клейкої стрічки (скотчу) із слідами бурого кольору, схожого на кров, на предмет наявності на них клітин з ядрами, визначення їх генетичних ознак та належності їх підозрюваним та потерплому, проведення якої доручено експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України. 23.02.2024 до Миколаївського НДЕКЦ МВС України направлено лист із проханням вказати на якій стадії перебуває виконання даних експертиз та щодо орієнтовного терміну їх виконання. Відповідно до листа Директора Миколаївського НДЕКЦ МВС України від 01.03.2024, орієнтовний термін виконання вказаних експертних досліджень - не раніше першої декади травня 2024 року. Таким чином, у кримінальному провадженні необхідно провести наступне: отримати висновки 5-ти призначених молекулярно-генетичних експертиз; скласти та пред`явити зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на підставі отриманих під час досудового розслідування доказів; виконати вимоги ст. 290 КПК України, в т.ч. щодо відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам із забезпеченням відведення достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, речовими доказами тощо; скласти обвинувальний акт та реєстр досудових розслідувань, після чого вручити їх стороні обвинувачення.

Обставини, що перешкоджали здійснити вказані процесуальні дії раніше є: великий обсяг слідчих дій, які необхідно провести з метою перевірки версій сторони обвинувачення та сторони захисту.

Закінчення досудового розслідування в межах строків, визначених п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, є неможливим з об`єктивних причин, обумовлених обсягом та специфікою процесуальних дій, необхідних для забезпечення належної якості досудового розслідування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий судді враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1981 році, на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_7 має професійно-технічну освіту, у шлюбі не перебуває, дітей не має, на утриманні нікого не перебуває. Підозрюваний має постійне місце проживання, за яким проживає з матір`ю 1959 року народження; офіційне джерело доходу відсутнє. ОСОБА_5 раніше засуджувався; повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень не має.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки. За вказаних вище обставин, обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який або зменшення розміру застави, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового слідства підлягає задоволенню оскільки слідчим у клопотанні та прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а також доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Заперечення, надані стороною захисту, зазначеного висновку суду не спростовують з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 186, 193, 194, 197, 199, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 07.06.2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 11.03.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1