УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Київ

справа № 559/2543/23

провадження № 51 - 1289 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 жовтня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2024 року щодо нього,

встановив:

За вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2023 року та призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 8 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК частково приєднано не відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у видіпозбавлення волі на строк 7 років 9 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 6384,14 гривень та 500 000 гривень - в рахунок моральної шкоди; на користь держави - 21754,79 гривень документально підтверджених витрат за проведення судової експертизи.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 31 травня 2023 року близько 23 год, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті побутового конфлікту, що виник під час розпиття спиртних напоїв, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5 , завдав кухонним ножем один удар в область грудної клітки останньому, спричинивши потерпілому проникаюче ножове поранення грудної клітки та черевної порожнини з ушкодженням легені, діафрагми, шлунку, селезінки, що призвело до внутрішньо-грудної та внутрішньо-черевної кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, однак не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2024 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджується з вказаними судовими рішеннями в частині вирішення цивільного позову, а саме з розміром моральної шкоди стягнутої на користь потерпілого ОСОБА_5 .

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши оскаржувані судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки суду про доведеність винуватості, правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК та призначене покарання в касаційній скарзі ОСОБА_4 не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 про неправильне вирішення попередніми судами питання, щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК, і при цьому застосовуються норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За вимогами ч. 1 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. До того ж суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 500 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував обставини та наслідки вчинення злочину, ступінь та форму вини обвинуваченого, а також те, що потерпілий ОСОБА_5 внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_4 , отримав ножове поранення у життєво-важливі органи за критерієм небезпеки для життя - ушкодження легені, діафрагми, шлунку і селезінки, з настанням внутрішньо-грудної та черевної кровотечі, що позначилося на його фізичному здоров`ї і стало наслідком тривалих перенесених фізичних та моральних страждань із значними порушеннями нормальних життєвих зв`язків та вимушених змін у його житті, оскільки тривалий час перебував на лікуванні та був позбавлений можливості заробляти кошти для сім`ї, де виховується четверо малолітніх дітей.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність стягнення 500 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, а відтак доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо зменшення суми, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_5 до 50 000 гривень, є безпідставними.

Крім того, з оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що потерпілий в суді апеляційної інстанції зазначив, що після скоєного злочину знаходився у реанімації медичного закладу, тривалий час проходив лікування, йому видалили селезінку, є значні проблеми з легенями, у зв`язку з чим він не може виконувати будь-яку фізичну роботу, що позбавляє його можливості належним чином утримувати сім`ю.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам ст. ст. 370, 374, 419 КПК.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 жовтня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2024 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3