ВИРОК

Іменем України

31.05.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 800000012 від 31.01.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України , непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше судженого, востаннє: 25.09.2023 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 4 місяці позбавлення волі, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України

в с т а н о в и в :

27.01.2024 року близько 15:20 год.,ОСОБА_4 під час дії воєнного стану в Україні, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на сходовій площадці третього поверху під`їзду будинку АДРЕСА_2 , таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із сходової площадки під`їзду даного будинку особисте майно ОСОБА_5 , а саме: шоколадки торгової марки «Alpinella», 100 г із полуничною начинкою, в кількості 10 упаковок, по 19 штук в кожній упаковці, вартістю 15,52 грн. за штуку, а всього майна на загальну суму 2948,80 грн., із яким покинув приміщення під`їзду вище вказаного будинку та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2 948,80 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просить суворо не карати.

Потерпіла у судовому засіданні вказала, що її матеріальна шкода обвинуваченим добровільно відшкодована в повному обсязі та претензій вона до нього немає. Питання про обрання покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.185 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, раніше суджений, має місце проживання, за медичною допомогою до лікаря-психіатра у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався; добровільно відшкодувала завдану шкоду потерпілій; думку прокурора, захисника та потерпілої. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановлення істини по справі та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК України, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді 5(п`ять) років позбавлення волі. Однак суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування даного покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків на підставі ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2(два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, а саме: цифрові носії 3 шт. DVD-R, круглих форм, на яких міститься відеоспостереження залишити в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та потерпілій.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1