Справа № 755/2275/24
№ 1-кс/755/591/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Саки, АР Крим, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 від 06.09.2023 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Клопотання погоджено з прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.09.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 за підозрою громадянина України ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи уродженцем м. Саки, АР Крим, маючи стійкий, виниклий за невстановлених досудовим розслідуванням обставин умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим (ТОТУ АР Крим).

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на ТОТУ АР Крим, за власною згодою, був призначений на посаду, так званого «заступника голови адміністрації міста Сімферополя».

Вказане стало можливим за наступних умов.

Відповідно до ст. 26, так званого « закону Республіки Крим «Про основи місцевого самоуправління в Республіці Крим», структуру органів місцевого самоврядування складають представницький орган муніципального утворення, голова муніципального утворення, місцева адміністрація (виконавчо-розпорядчий орган муніципального утворення), контрольно-рахунковий орган муніципального утворення, інші органи місцевого самоврядування та виборні посадові особи місцевого самоврядування, передбачені статутом муніципального утворення та які володіють власними повноваженнями за рішенням питань місцевого значення. У ст. 31 зазначеного вище, так званого «закону» вказано, що місцева адміністрація (виконавчо-розпорядчий орган муніципального утворення), відповідно до статуту муніципального утворення, наділяється повноваженнями щодо вирішення питань місцевого значення та повноваженнями для здійснення окремих державних функцій, переданих до відання органів місцевого самоврядування федеральними законами та законами Республіки Крим. Місцевою адміністрацією керує голова місцевої адміністрації на принципах єдиноначальності. Структура місцевої адміністрації затверджується представницьким органом муніципального утворення за поданням голови місцевої адміністрації. До структури місцевої адміністрації можуть входити галузеві (функціональні) та територіальні органи місцевої адміністрації. У міських округах з метою раціональної організації управління міським господарством, поліпшення обслуговування населення та наближення органів місцевого самоврядування у муніципального утворення до населення в окремих населених пунктах можуть створюватися територіальні органи адміністрації міського округу, які є органами місцевого самоврядування міського округу та здійснюють свою діяльність на підставі статуту відповідного міського округу.

Таким чином, на території ТОТУ АР Крим було створено та зарегульовано вертикаль незаконних муніципальної влади органів влади, діяльність яких є протиправною і спрямованою на шкоду державним інтересам України, її суверенітету та територіальній цілісності.

Відповідно до ст. 2, так званого «закону Республіки Крим «Про муніципальну службу в Республіці Крим», муніципальна служба - професійна діяльність громадян, яка здійснюється на постійній основі на посадах муніципальної служби, що заміщуються шляхом укладання трудового договору (контракту).

Тобто, так звана «муніципальна служба» покликана наповнити незаконно створені органи місцевого самоврядування та забезпечити їх протиправну діяльність. Дії осіб, які добровільно займають в ній посади, є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства України.

Разом з тим, досудовим розслідуванням встановлено, що в травні 2022 року, але не пізніше 06.05.2022 року (більш точний час вказати не є можливим), громадянин України ОСОБА_6 добровільно зайняв посаду, так званого «заступника голови адміністрації міста Сімферополя», що підтверджується, так званим «розпорядженням адміністрації міста Сімферополя Республіки Крим» № 131-р від 06.05.2022. Так, відповідно до вказаного розпорядження, до функціональних обов`язків ОСОБА_6 , як так званого «заступника голови адміністрації міста Сімферополя» належить: забезпечення реалізації повноважень адміністрації міста в галузі капітального будівництва, здійснення координації роботи підприємств та установ відповідної галузі, розміщених на території міського округу; погодження муніципальних правових актів, підписання договорів, погодження, відповіді на звернення громадян, листи, протести, представлення, приписи, звернення до органів «державної влади Республіки Крим», документи за окремими питаннями місцевого значення і за питаннями, пов`язаними із здійсненням окремих державних повноважень, переданих органам місцевого самоврядування федеральними законами і «законами Республіки Крим», а також, документи з питань організації роботи адміністрації міста у відповідності із розподілом обов`язків; розгляд приписів, вимог, представлень, протестів контролюючих та правоохоронних органів у відповідності до розподілу повноважень, підготованих керуючими галузевими (функціональними) органами (структурними підрозділами) адміністрації міста;участь у заходах з мобілізаційної підготовки і територіальної оборони у муніципальному утворенні - «міський округ Сімферополь Республіки Крим»; виконання доручень «голови адміністрації міста Сімферополя»; взаємодія з органами державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, організаціями, суб`єктами господарювання; безпосередньо направляє, координує й контролює діяльність департаменту капітального будівництва.

Інформація про вказані обставини підтверджується копією вказаного «розпорядження», яка міститься у відкритому доступі.

Тобто, вказані обставини означають те, що ОСОБА_6 добровільно прийняв на себе обов`язки, пов`язані з діяльністю незаконних органів влади на ТОТУ АР Крим, всупереч законодавству України, та на нього було покладено ряд функцій з реалізації політики незаконно створених на ТОТ АР Крим органів влади, що спрямована на виконання спеціальних функцій та завдань, так званих «органів муніципальної влади».

У свою чергу, постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво» роз`яснено визначення понять адміністративно-господарських функції (обов`язків) та організаційного-розпорядчих функції (обов`язків).

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Поряд з тим, зазначеною постановою Пленуму Верховного суду України передбачено, що особа вважається такою, що виконує адміністративно-господарські або організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції або виконує обов`язки постійно, але і тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальними повноваженням за умови, що згадані функції або обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

З огляду на зазначене, ОСОБА_6 , зайнявши посаду та виконуючи функціональні обов`язки, так званого «заступника голови адміністрації міста Сімферополя», в силу покладених на нього повноважень, наділений організаційно-розпорядчими функціями, оскільки, відповідно до аналізу нормативно-правової бази «Республіки Крим», у нього наявні права приймати рішення, які обов`язкові для виконання підпорядкованими йому особами/підрозділами.

У свою чергу, діяльність ОСОБА_6 на посаді, так званого «заступника голови адміністрації міста Сімферополя», у контексті реалізації наданих йому повноважень, активно висвітлювалася у Всесвітній мережі Інтернет, що додатково підтверджує його злочинну діяльність.

Крім того, у силу наявної освіти та життєвого досвіду, ОСОБА_6 достеменно розуміє протиправність своїх дій, однак, здійснює сприяння реалізації політики окупаційної влади РФ на території Автономної Республіки Крим, що свідчить про наявність прямого умислу та добровільності дій.

25 серпня 2023 року ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_6 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих у ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, у тому числі: повідомленням про виявлене кримінальне правопорушення від 25.05.2023 року, в якому містяться відомості щодо зайняття посади, пов`язаної з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями ОСОБА_6 на ТОТ України АР Крим; протоколами огляду мережі Інтернет (так званої «Администрации города Симферополя Республики Крым») від 28.06.2023 року та 04.07.2023 року, якими підтверджуються відомості щодо зайняття ОСОБА_6 у незаконно створених органах держави-агресора посади, пов`язаної з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, щодо його призначення на посаду; протоколами огляду мережі Інтернет (так званої «Администрации города Симферополя Республики Крым») від 04.07.2023 року та 28.06.2023 року, якими підтверджуються відомості щодо зайняття посади ОСОБА_6 та його діяльності у незаконно створених органах держави-агресора, пов`язаної з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, щодо виконання ним посадових обов`язків; протокол огляду мережі Інтернет (так званої «Администрации города Симферополя Республики Крым») від 19.06.2023 року, яким підтверджуються відомості щодо зайняття посади ОСОБА_6 та його діяльності у незаконно створених органах держави-агресора, пов`язаної з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій щодо виконання ним посадових обов`язків; відповіддю на доручення 2 сектору ГВ ЗНД 2 управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим від 29.01.2024 року щодо перебування ОСОБА_6 на ТОТ України АР Крим; відповіддю Державної прикордонної служби України щодо відсутності відомостей про факти перетину державного кордону України ОСОБА_6 за останні 5 років; висновком судової портретної експертизи Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз №22135/23-35 від 01.12.2023 року; протоколом огляду від 30.08.2023 року мережі Інтернет, а саме, веб-сайту електронного видання центральних органів виконавчої влади України - газети «Урядовий кур`єр», випуску № 174 ( 7572 ) від 30.08.2023 року , в якому опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 та виклики до слідчого підрозділу; протоколом огляду від 30.08.2023 року мережі Інтернет, а саме, офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора, на якому опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 та виклики до слідчого підрозділу; протоколом огляду від 30.08.2023 року мережі Інтернет, а саме, огляду поштової скриньки СУ ГУ СБУ в АР Крим, через яку направлено повідомлення про підозру та виклики до слідчого підрозділу на офіційну електронну пошту, так званої «Администрации города Симферополя Республики Крым», ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання вимог ст. 135 КПК України, 30.08.2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик на 04.09.2023 року, 05.09.2023 року та 06.09.2023 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 174 (7572) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Проте, ОСОБА_6 за вказаними повістками не прибув, причин неприбуття та жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку з викладеним, в органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування та суду.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 07.09.2023року ОСОБА_6 оголошено в розшук.

На даний час, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що підтверджується відомостями Державної прикордонної служби України та матеріалами оперативного підрозділу (відповіддю на доручення за № 76/5/177-102 нт від 29.01.2024 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вказане підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити або сховати документи, які можуть бути виявлені в ході досудового розслідування, частина з яких перебуває на тимчасово окупованій території Кримського півострова, впливати на можливих свідків у кримінальному провадженні, які на даний час перебувають на тимчасово окупованій території України, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань.

Вказані обставини, а також те, що ОСОБА_6 підозрюється у здійсненні колабораційної діяльності, тобто добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі, в окупаційній адміністрації держави-агресора, перебуває на тимчасово окупованій території України, що підтверджується рядом доказів, свідчать про те, що він переховується від органів досудового розслідування та суду, органи досудового розслідування не можуть впливати на його процесуальну поведінку, а він може незаконно впливати на свідків чи продовжувати вчинення злочину, у якому підозрюється, а також, іншим чином перешкоджати розслідуванню даного злочину.

З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам, у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно останнього не вбачається.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити з підстав, викладених у ньому та зазначив, що підозрюваний ОСОБА_6 ухиляється від явки до органу досудового розслідування, а тому, наявний ризик переховування, може впливати на свідків, може спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зокрема, продовжуючи перебувати на займаній посади та займатися незаконною діяльність, підозрюваний може вчиняти нові кримінальні правопорушення. Таким чином, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_4 щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечила, зазначивши, що всі наведені у КПК України засоби повідомлення особи виконані, однак, відповідно до практики Європейського суду з прав людини необхідна саме фактична обізнаність, тобто, необхідне підтвердження того, що ОСОБА_6 фактично обізнаний про наявність кримінального провадження відносно нього, але такі докази відсутні, а тому, не можливо стверджувати, що останній ухиляється від явки до органу досудового розслідування та суду. Крім того, її підзахисний на даний час перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим і це виключає наявність зазначених прокурором ризиків, зокрема, впливу на свідків, які перебувають у м. Києві.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора та захисника, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 06.09.2023 року за № 0000210 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

25 серпня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000098 від 26.05.2015 року, з якого, згідно постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 06.09.2023 року, виділені матеріали кримінального провадження № 0000210 від 06.09.2023 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», випуск № 174 (7572) від 30.08.2023 року та 30.08.2023 року - на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім цього, на виконання вимог ст. 135 КПК України, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повістки на 04.09.2023 року, 05.09.2023 року та 06.09.2023 року про виклик його до слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим також опублікована в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження № 174 (7572) від 30.08.2023 року та 30.08.2023 року - на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 07.09.2023 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри, оскільки останні підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана, могла вчинити це правопорушення.

Зазначене прямо узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення, в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, у тому числі відносяться право на судовий захист та право на оскарження.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції гарантовано кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20 вказує, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

За загальним правилом розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, що відповідає зазначеним вимогам Конвенції та іншим міжнародно-правовим актам.

Процедура, передбачена ч. 6 ст. 193 КПК, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя прийшов до висновку про їх наявність з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_6 , який добровільно погодився на співпрацю з представниками окупаційної влади, має стійкі зв`язки з представниками окупаційної адміністрації, у той же час, перебуває на тимчасово окупованій території України - АР Крим, не виїхав з неї до теперішнього часу, та не з`явився на виклики слідчого, що є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_6 переховується на вказаній території від органів досудового розслідування та суду, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, яке може бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим, а усвідомлення підозрюваним цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування ризиків, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу учасників провадження, що у даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак, виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу, строк дії такої ухвали не зазначається.

При цьому, час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 днів - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 днів - тимчасовий арешт заст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 днів - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20.

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

При цьому слідчий суддя роз`яснює, що ч. 6 ст. 193 КПК України передбачено, що після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саки, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя: