ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/861/24 Справа № 175/2981/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0000375 від 19.08.2022 стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мішурін Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом 1 року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 10 000,00 гривень.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК.

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`ю, за наступних обставин.

13 серпня 2022 року, приблизно о 13-00 год., ОСОБА_8 перебував на подвір`ї ОСОБА_10 , яке розташоване на ділянці АДРЕСА_3 , де під час словесного конфлікту штовхнув останнього обома руками в область грудної клітини, від чого той похитнувся назад. Після, ОСОБА_8 підійшов до нього та наніс декілька ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя та тулубу та удар лівою ногою по внутрішній області голені лівої ноги, від чого потерпілий упав спиною на землю. Перебуваючи біля ОСОБА_10 , який лежав спиною на землі, ОСОБА_8 продовжував наносити йому удари ногами по всій області лівої ноги, від яких потерпілий в області лівої ноги відчув різкий біль, і в цей момент втрутилася ОСОБА_11 , з метою припинення злочинних дій ОСОБА_8 ..

В подальшому ОСОБА_10 заповз до будинку, що розташований на території вищевказаної ділянки, де ОСОБА_8 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел до кінця, перебуваючи в приміщенні будинку взяв у руки залізний стілець, яким наніс близько чотирьох ударів по всьому тілу ОСОБА_10 , який перебував на підлозі у положенні лежачи на спині. Після одного з ударів, потерпілий знову відчув різку біль в області лівої ноги знизу.

В результаті своїх умисних протиправних дій, ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та закрити провадження у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_8 . Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду та недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначає, що висновки судово-медичної експертизи є недопустимим доказом по справі, оскільки експертизу проведено без участі сторін та обстеження потерпілого. Крім того, для дослідження експерту надано лише копію постанови про призначення експертизи та протоколи проведення слідчого експерименту та допиту потерпілого. Всупереч вимог закону, експерт у своєму висновку описує висновок спеціаліста № 2127 від 16.08.2022, хоча останній не був наданий на дослідження. Вважає, що висновок судово-медичної експертизи, яку проведено з урахуванням медичних документів, зокрема довідки ДЗ СБЛ № 1 від 13.08.2022, висновку спеціаліста № 2127 є недопустимим доказом, оскільки слідчим на надавалось експерту разом із постановою про призначення СМЕ висновку спеціаліста № 2127, крім того висновок спеціаліста не витребовувався слідчим відповідно до вимог ст. 163 КПК. Зазначає, що слідчий експеримент не відтворює обставин та обстановки події, оскільки проведений у службовому кабінеті, а не на місці події. Вважає, що рішення суду невмотивоване в частині задоволення цивільного позову потерпілого.

Зауважує, що матеріалами кримінального провадження встановлено, лише наявність події 13.08.2022, однак доказами, що містяться в матеріалах справи не підтверджено, що саме дії ОСОБА_8 перебувають у причино-наслідковому зв`язку з виявленими у потерпілого тілесними ушкодженнями. Зазначає, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не були безпосередніми очевидцями події, а останні надали показання лише з чужих слів.

Вважає, що судом не враховані також обставини, що мають істотне значення для справи, а саме вчинення не тяжкого злочину, зухвалу поведінку самого потерпілого, який під час сварки першим наніс удар кулаком у обличчя обвинуваченому, чим спровокував конфлікт; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання, дані про його особу, який вину у скоєному визнав, завдану потерпілому шкоду не відшкодував, у зв`язку з чим призначене покарання не буде сприяти попередженню вчинення нових злочинів.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з викладених в ній підстав просили її задовольнити, зауважили, що матеріалами справи не підтверджено, що саме дії ОСОБА_8 перебувають у причино-наслідковому зв`язку з виявленими в нього тілесними ушкодженнями.

Потерпілий заперечував проти доводів сторони захисту та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

21 травня 2024 року прокурор в порядку вимог ст. 403 КПК подав заяву про відмову від апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 403 КПК особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала заяву про відмову від апеляційної скарги та заперечувала проти задоволення апеляції захисника.

Враховуючи, вказані вимоги закону, з огляду на те, що сторони є вільними у використанні своїх прав, колегія суддів задовольняє заяву прокурора про відмову від апеляційної скарги в порядку вимог ст. 403 КПК.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано в повному обсязі, з огляду на наступне.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого злочину, колегія суддів оцінює їх, як безпідставні і натомість вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, в тому числі:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.08.2022 року ЄО №26796, згідно якого ОСОБА_10 повідомив що 13.08.2022 року, приблизно об 11-00 год., сусід ОСОБА_14 наніс йому тілесні ушкодження, перебуваючи на ділянці №73 «Сади Сури» СТ «Електродщик» ( а. с. 10 к. п.) ;

- висновком спеціаліста №028/о від 13.08.2022, згідно якого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: забійна рана чола, закритий перелом зовнішньої кісточки та заднього краю великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням (а. с. 13 к. п.);

- висновком спеціаліста судово-медичного експерта №2127 від 16.08.2022, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки, заднього краю великогомілкової кістки, численних синців, саден голови, обличчя, тіла, кінцівок, що спричинені від дії тупого (тупих) твердого предмету (предметів), в терміни на які вказує обстежений, тобто 13.08.2022. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості (а. с. 16-18 к. п.);

- фототаблицею до висновку спеціаліста №2127 від 16.08.222, де на двох фото зображені виявлені у потерпілого тілесні ушкодження (а. с.18 к. п.);

- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього, згідно якого 27.08.2022 з 12-20 год. до 13-08 год., за участю потерпілого ОСОБА_10 , проведено огляд ділянки АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено стілець із залізними каркасом та залізними ніжками, задня права ніжка стільця деформована та поламана. Зі слів потерпілого саме цим стільцем ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження (а. с. 62-65 к. п.);

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , який в присутності понятих та із застосуванням технічного засобу фіксації, детально розповів про обставини виникнення конфлікту між ним та ОСОБА_8 13.08.2022 року на території ділянки АДРЕСА_3 , вказав на характер та механізм нанесення йому ударів ОСОБА_8 , а саме кулаками, ногами та стільцем (а. с. 27-35 к. п.);

- висновком експерта № 2282-е, згідно якого виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу. Експертом зазначено, механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який було вказано в протоколі допиту потерпілого та слідчого експерименту за його участю (а с. 69-71 к. п.).

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеність вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

За версією обвинуваченого, 13.08.2022 він прийшов до ОСОБА_10 та допоміг витягнути диван, після чого вони разом випили спиртні напої, тоді ОСОБА_10 кудись вийшов, а повернувшись одразу ударив кулаком йому в обличчя. Після цього він почав захищатися та теж ударив ОСОБА_10 кулаком в обличчя, та штовхав її у груди. Раптом він, перестрибнувши через паркан, побіг до себе на дачу де одразу ліг, так як погано себе почував.

Зі змісту наданих обвинуваченим показань чітко видно, що останній фактично не заперечує обставин та подій, що сталися 13.08.2022, а саме спільного розпивання з потерпілим спиртних напоїв та в результаті малозначного приводу нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в той саме день.

Аналізуючи версію захисту, суд апеляційної інстанції вважає її неспроможною та такою, що спростовується матеріалами справи та показаннями свідків очевидців події, а саме ОСОБА_11 , яка вказала саме на ОСОБА_8 , як особу яка разом з її чоловіком розпивали спиртної напої, після чого ОСОБА_8 , завдав останньому тілесні ушкодження, після того, як вона побігла до прибудови, щоб викликати поліцію, обвинувачений забіг та вихопив у неї телефон, ударив рукою в око від чого вона упала та ударилася головою, а той почав себе поводити непристойно. В цей час в прибудову заповз ОСОБА_10 і намагався зупинити ОСОБА_8 словами, але той схопив стільця, яким почав бити ОСОБА_10 , та розбив йому бров. Все закінчилося, коли ОСОБА_10 дістав із сумки газовий балончик та розпорошив його в бік ОСОБА_8 і той втік.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 будучи допитаними в суді першої інстанції зазначили що 13.08.2022, їм зателефонувала ОСОБА_11 та сказала, що побили ОСОБА_10 , коли вони підійшли до дачі, то побачили ОСОБА_10 , який був в крові та не міг наступити на ногу. Також, свідки вказали, що на місці події бачили ОСОБА_8 , він поводив себе агресивно, був без футболки, тілесних ушкоджень у нього не було, а на питання що сталося, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 казали лише, що в усьому винувата горілка.

Об`єктивних даних, які спростовували вказані показання в матеріалах справи не має, також як і відсутні відомості про те, що останні з будь-яких підстав обумовили обвинуваченого.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні докази того, що інкримінований ОСОБА_8 злочин вчинено іншими особами, оскільки сам потерпілий вказав на ОСОБА_8 , як особу яка нанесла йому удари, так і свідки зазначили, що бачили саме ОСОБА_8 , будь-яких інших осіб ними помічено не було. Також, сам обвинувачений не заперечує, що в день події наніс потерпілому удари, однак за його версією в результаті протиправних дій самого потерпілого.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що необхідною обороною визначаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає шкоди, необхідної та достатньої в даній обстановці для негайного відвернення та припинення посягання.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в своїх показаннях зазначив, що в день події біля хвіртки ОСОБА_8 відштовхнув його та ударив кулаками в обличчя, потім ногою ударив його по нозі, він упав на землю, але той продовжував його бити. Вже тоді він самостійно піднятись із землі не зміг, як з`ясувалося у нього була поломана нога. ОСОБА_11 спробувала його підняти, однак ОСОБА_8 ударив її ногою, а після того, як вона побігла до прибудови, щоб викликати поліцію, ОСОБА_8 побіг за нею та почав бити її, тоді потерпілий доповз до прибудови, а ОСОБА_8 схопив металевий стілець яким почав наносити йому удари.

Свідок ОСОБА_11 , яка була очевидцем події також підтвердила той факт, що ОСОБА_8 перший наносив удари потерпілому, окрім того як той лежав вже на землі та фізично не міг чинити опору останньому, обвинувачений продовжував наносити удари, що саме по собі не свідчить про необхідну оборону з його сторони. Крім того, як зазначили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у ОСОБА_8 не було ніяких видимих слідів тілесних ушкоджень, про такі не заявляла і сторона захисту, що також спростовує версію обвинуваченого про те, що йому першому було нанесено удари.

Тому враховуючи процесуальну процесуальну поведінку сторони захисту, яка не заявляла та не надавала доказів на підтвердження протиправних дій ОСОБА_10 , чи нанесених ним ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що при розгляді цього кримінального провадження не було порушено балансу інтересів сторін провадження, вони нарівно використовували надані їм процесуальні права на збирання та подання до суду доказів і у зв`язку з цим мали достатньо часу для обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що поза розумним сумнівом доведено, що саме ОСОБА_8 в день події наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження, механізм нанесення яких узгоджується з показаннями потерпілого, а характер та локалізація яких підтверджується висновками експертів.

Аналізуючи доводи захисника щодо недопустимості доказу, а саме висновку експерта № 2282е, колегія суддів вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 86, 101, 102 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів справи видно, що висновок експерта № 2282е, складено з дотриманням вимог процесуального закону на підставі постанови слідчого СВ ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 23.08.2022 про проведення судово-медичної експертизи. Як зазначено у постанові слідчого та у висновку експерта на проведення експертизи слідчим надано: копію постанови про призначення СМЕ, протоколу допиту та слідчого експерименту від 23.08.2022 за участю потерпілого (а. с. 44-45, 70 к. п. ).

Під час проведення експертного дослідження, експерт дійсно використовував дані висновку спеціаліста № 2127 від 16.08.2022, однак сторона захисту вважає, що посилання на вказаний висновок є неприпустимим, оскільки він не був наданий на проведення експертного дослідження.

Будучи допитаним та приведеним до присяги в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_17 зазначив, що при проведенні експертного дослідження згідно Інструкцією Про проведення судово-медичної експертизи" №6 від 17.01.1995 (далі - Інструкції), експерт має право на використання будь-якої медичної документації, що стосується кримінального провадження, відповідно до п. 2.8 Інструкції, у разі якщо це внутрішні документи лікарні вони зберігаються у бюро протягом 25 років та можуть бути використані експертом. Також, ОСОБА_17 на питання сторони захисту зазначено, що згідно положень Інструкції проведення СМЕ доручається тому експертові, який проводив первісний огляд особи та складав висновок спеціаліста. Експерт в судовому засіданні зауважив, що фототаблиця долучена до висновку спеціаліста № 2127є невід`ємним його додатком, під час проведення огляду дійсно був присутній саме ОСОБА_10 , який був обстежений та усі виявлені ушкодження зафіксовані на фото та описані у висновку. Окрім того, експерт зазначив, що за правилами складання медичної документації у графі присутніх осіб зазначаються лише захисник, слідчий, обвинувачений та інші особи, а не потерпілий, що узгоджується з п. 2.13 вищезазначеної Інструкції.

В суді апеляційної інстанції експерт повністю підтвердив висновки № 2127 від 16.08.20222 та № 2282е від 23.08.2022, та на питання захисника пояснив, що потерпілим було надано довідки з лікарні та рентгенологічні знімки. Зафіксовані на знімках ушкодження не суперечать висновку травматолога, підтверджують встановлений діагноз та слугують доказом виявлених тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає істотних порушень допущених експертом під час складання висновку експерта. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися таким правом, клопотань про проведення повторної експертизи не заявляли.

Доводи захисту щодо ненадання потерпілим слідчому та експерту на дослідження рентгенологічних знімків та консультативного висновку та використання такого висновку, без отримання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей і документів, інших доказів, клопотань, а також на реалізацію їх процесуальних прав.

Статтею 56 КПК передбачено, що потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, а й слідчому.

Так, потерпілий ОСОБА_10 до своєї заяви про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні, долучив відповідно копію паспорта громадянина України, РНОКПП, рентгенологічні знімки у кількості 3 штук, висновок експерта (а. с. 19 к. п.).

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що потерпілий наділений безпосереднім правом надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для з`ясування усіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування. Колегія суддів зазначає, що лише у випадку неможливості отримати документи у добровільній формі від потерпілого, слідчий звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді про отримання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією ВС викладеною у постанові від 18.06.2020 у справі № 740/2536/17 (провадження № 51-634км19).

Як убачається з матеріалів провадження висновок експерта був складений на підставі постанови слідчого і для проведення цього висновку було використано висновок спеціаліста, № 2127 від 16.08.2022. Потерпілий добровільно долучив вказаний висновок, будь-яких заперечень з приводу надання медичної документації для проведення експертизи не висловлював, а тому твердження сторони захисту, що медична документація покладена в основу висновку експерта, отримана з порушенням вимог КПК, не ґрунтується на вимогах закону.

Твердження захисту про те, що слідчий експеримент не відтворює обставин та обстановки події, оскільки проведений у службовому кабінеті, а не на місці події, є безпідставними, з огляду на наступне.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 641/2251/17, зазначив, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.Зауважено, що ст. 240 КПК не передбачено обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події. У деяких випадках така вимога може поставити перед слідчими органами нездійсненне завдання, тому проведення слідчого експерименту вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливим для мети експерименту.

Як видно з протоколу слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 23.08.2022 проведеного за участі потерпілого ОСОБА_10 , останній детально описав події, що мали місце 13.08.2022, на статисті продемонстрував характер, механізм, локалізацію нанесених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, з використанням знаряддя злочину - стільця вказав, яким чином йому було нанесено удари в прибудинковій території (а. с. 31-39).

Під час вказаної слідчої дії, ОСОБА_10 відтворював механізм нанесення йорму тілесних ушкоджень для чого не обов`язково проводити такий слідчий експеримент безпосередньо на місці події, а тому проведення слідчої дії не за місцем події не могло вплинути на її результати.

Крім того, у висновку експерта №2282е зазначено, що механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який було вказано в протоколі проведення слідчого експерименту від 23.08.2022 за участю ОСОБА_10 (а. с. 71 к. п.).

Аналізуючи апеляційні доводи щодо невмотивованості судового рішення в частині стягнення на користь потерпілого моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, з урахуванням наступного.

У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц. моральною шкодою визначено страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу. Так, потерпілим у позовній заяві зазначено, що в результаті протиправних дій обвинуваченого, йому завдано моральних страждань через отриману забійну рані чола та закритого перелому зовнішньої кісточки та заднього краю великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням ( а. с. 32-34 ).

Виходячи з положень статей 16, 23, 1167 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК) та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції повністю дотримався вимог закону, а саме положень ст. 127, 129 КПК, ст. 16, 23, 1167 ЦК та з урахуванням характеру та обсягу фізичних та психічних хвилювань та страждань потерпілого, які виникли внаслідок протиправних дій обвинуваченого, виходячи із вимог розумності та справедливості, правильно стягнув на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Висновок місцевого суду щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, врахував негативні наслідки у виді тимчасового фізичного розладу здоров`я, що призвело до моральних, психологічних страждань, пригніченого настрою, а також вимушених змін у життєвій/побутовій обстановці, в результаті протиправних дій ОСОБА_8 .

Аналізуючи доводи захисту щодо невідповідності призначеного покарання даним особи обвинуваченого та неврахування віктимної поведінки потерпілого, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів доходить висновку про те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не працевлаштований, інвалід третьої групи, за місцем проживання позитивно характеризується, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 122 КК, зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає таке покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що обвинувачений вину у скоєному не визнавав, не розкаявся, активно не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, завдану шкоду не визнає та не відшкодував, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції підстав для пом`якшення покарання за видом та/або розміром не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника про суворість покарання, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що наведені ним обставини та відомості про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції та у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, ці обставини були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_8 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті.

Аналізуючи доводи захисника колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони полягають у переоцінці окремих доказів, із наданням їм власної оцінки, яка не відповідає їх дійсному змісту та ігноруванням решти доказів в їх сукупності і системності.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскарженому вироку, і не містять доводів, які би дозволили суду апеляційної інстанції дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів його законність.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000375 від 19.08.2022 стосовно ОСОБА_18 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4