ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/506/24 Справа № 201/4568/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000115 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Луганськ, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного їй основного покарання з випробуванням строком на 3 роки, на підставі ст.76 КК України покласти обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; в решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 3 роки не врахував, що ОСОБА_8 вдова, має на утриманні дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю, а тому позбавляючи обвинувачену права керувати транспортними засобами, суд позбавляє її можливості возити дитину до медичних закладів або до більш безпечного місця, враховуючи наявність воєнного стану в країні, окрім того, обвинувачена ОСОБА_8 як до вчинення кримінального правопорушення, так і після його вчинення до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалась.

Представником потерпілого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Цим же вироком: - з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 30 767,14 грн; - з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 45 500 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 70 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, 20.03.2021 року близько 18.30 годин водій ОСОБА_8 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 180С» НОМЕР_1 , рухалась в Соборному районі м. Дніпра по вул. Набережній Перемоги з боку вул. Добровольців в напрямку Бульвару Слави.

Під час руху водій ОСОБА_8 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 («пішохідний перехід»), який розташований в районі е/о №437, перед яким зупинився транспортний засіб в сусідній смузі праворуч, не переконалася у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину дороги справа наліво за напрямком руху автомобіля, заходів до зменшення швидкості, а у разі потреби - зупинки, для надання йому дороги, не прийняла, продовжила рух та виїхала на нерегульований пішохідний перехід, де скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_8 , керуючи власним транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz 180С» НОМЕР_1 , порушила вимоги п.18.1 та п.18.4 Правил дорожнього руху України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу захисника та просила позбавити обвинувачену права керування транспортними засобами на 1 рік, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність її вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, вдова, має на утриманні сина - ОСОБА_11 , 1993 року народження, який є собою з інвалідністю, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що ОСОБА_8 здійснила наїзд на потерпілого на пішохідному переході, внаслідок чого йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, поведінку обвинуваченої, яка не залишила місце події, самостійно викликала швидку медичну допомогу та поліцію, намагалася відшкодувати потерпілому спричинену шкоду та думку потерпілого щодо призначення покарання; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, - не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням ст.75 КК України, що не оскаржується захисником.

Також, санкцією частини ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

При цьому, колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є їх роботою, джерелом засобів для існування тощо. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу до аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано було позбавлено обвинувачену права керування транспортними засобами на максимальний строк 3 роки, оскільки ОСОБА_8 своїми діями грубо порушила вимоги Правил дорожнього руху України у нескладній дорожній ситуації, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, що небезпечні для життя.

Доводи захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_8 вдова, має на утриманні дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалась, колегія суддів вважає такими, що враховані при призначенні покарання обвинуваченій із застосуванням ст.75 КК України.

Надані до суду апеляційної інстанції квитанції на підтвердження часткового відшкодування обвинуваченою спричиненої потерпілому шкоди не є підставою для не застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 додаткового покарання та призначення більш м`якого покарання, оскільки таке відшкодування було здійснено обвинуваченою після ухвалення вироку.

Також, колегія суддів враховує те, що як під час судового, так і під час апеляційного перегляду не було встановлено даних на підтвердження того, що обвинувачена потребує постійного користування транспортним засобом з причин необхідності возити дитину до медичних закладів, тому доводи захисника про наявність у обвинуваченої життєвої необхідності у користуванні транспортним засобом з вказаних підстав є необґрунтованими, зокрема без посилання на відповідні докази.

Колегія суддів вважає, що вказані захисником обставини, в тому числі наявність введеного в Україні воєнного стану, не знижують суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення настільки, щоб досягти мети покарання можливо було без позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано призначено обвинуваченій основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4