Справа № 953/9796/23
н/п 1-кс/953/2289/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2024 р. м..Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662 від 08.06.2023 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Томськ, Томської області, РФ, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, маючої на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_6 , 2011 року народження, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662 від 08.06.2023 про обрання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділом СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000662 від 08.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 3 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 даної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст. 13 вказаної Конвенції, положення частини II цієї Конвенції щодо загального захисту населення від деяких наслідків війни стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно зі ст.ст. 27, 29 вказаної Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст.ст. 31-33 вказаної Конвенції забороняється, зокрема: жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються.

Згідно вимог ст. 147 Конвенції серйозні порушення, охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, захоплення полонених.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 8 червня 1977 року до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), положення даних конвенцій та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Так, згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 вказаного Протоколу цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 зазначеного Протоколу заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема катування всіх видів - фізичні чи психічні, тілесні покарання, знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Статтею 1 Декларації про захист усіх осіб від катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, затвердженого Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1975 № 3452 (XXX) (далі Декларації) визначено, що катування означає будь-яку дію, за допомогою якої людині навмисно заподіюється сильний біль або страждання, фізичне чи розумове, з боку офіційної особи або за її підбурюванням з метою отримання від неї або від третьої особи інформації або зізнань, покарання її за дії, які вона скоїла або в скоєнні яких підозрюється, або залякування її або інших осіб. В це тлумачення не включаються біль або страждання, які виникають лише через законне позбавлення волі, з огляду на стан, властивий цьому або внаслідок цього, в тій мірі, наскільки це сумісно з Мінімальними стандартними правилами поводження з ув`язненими.

Крім цього, статтею 2 Декларації визначено, що будь-яка дія, що представляє собою тортури або інші жорстокі, нелюдські або такі, що принижують гідність види поводження і покарання, є образою людської гідності і повинно бути засуджене як порушення цілей Статуту Організації Об`єднаних Націй та порушення прав людини і основних свобод, проголошених у Загальній декларації прав людини.

Статтею 3 вищевказаного міжнародно-правового акту визначено, що жодна держава не може дозволяти або терпимо ставитися до катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження та покарання. Виняткові обставини, такі, як стан війни чи загроза війни, внутрішня політична нестабільність чи будь-який інший надзвичайний стан, не можуть слугувати виправданням для тортур або інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання

З метою повномасштабного військового вторгнення, починаючи з 2021 року по лютий 2022 року на території РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованій території України сконцентрувались значні сили ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм іррегулярні угруповання.

24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось нанесенням ракетно-артилерійські ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральна асамблея ООН ES-11/1 від 02.03.2022 "Про агресію проти України", п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи Наслідки агресії Російської Федерації проти України, п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)".

Так, 24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил рф силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно захопили та фактично здійснили окупацію частини території Харківської області, в тому числі й м. Ізюм Ізюмського району Харківської області з встановленням контролю над життєдіяльністю вказаного населеного пункту.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянкою України, тимчасово не працюючою, у період часу з початку липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи у м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, маючи умисел на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, створеним на тимчасово окупованій території, з метою завдання шкоди Україні та реалізуючи його, вступила у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з початку липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, знаходячись на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні, достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться незаконний новостворений правоохоронний орган «Изюмский отдел полиции», керівником якого з середини червня 2022 року незаконно став місцевий мешканець, ОСОБА_8 , а співробітники Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, погодилася на пропозицію військових російської федерації та вирішила добровільно зайняти посаду у вказаному новоствореному правоохоронному органі під керівництвом ОСОБА_8 , а саме помічника оперативного чергового чергової частини цього органу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з початку липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам з метою завдання шкоди Україні, почала виконувати обов`язки помічника оперативного чергового чергової частини новоствореного правоохоронного органу «Изюмский отдел полиции», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під керівництвом ОСОБА_8 , а саме з прийняття інформації про злочини та інші події, яка надходять до чергової частини, її опрацюванні та узагальненні, доповіді оперативному черговому, виконання його вказівок, а також інші обов`язки, пов`язані з діяльністю чергової частини, покладені на неї керівником новоствореного правоохоронного органу. Вказані обов`язки ОСОБА_5 виконувала протягом робочого тижня з 08:00 год. ранку до 17:00 год., а також заступала на чергування раз на місяць у вихідні дні.

Таким чином, як зазначає слідчий, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обгрунтовано підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Слідчий зазначає, що 11 березня 2024 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Крім того, зазначає, що на даний час ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування на території держави-агресора Російської Федерації, що обґрунтовує неможливість вручення їй письмового повідомлення про підозру у день його складення, вручити повістку про виклик особи, у зв`язку з чим, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_5 та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Також було здійснено повідомлення про підозру останній шляхом вручення письмового тексту повідомлення про підозру житлово-експлуатаційній організації за місцем останнього проживання ОСОБА_5 для передачі останній разом із повістками про виклик, а також шляхом вручення захиснику ОСОБА_5 , адвокату ОСОБА_7 , свідоцтво № 2575 від 24.01.2019.

20 березня 2024 року слідчим винесено постанову про оголошення у розшук підозрюваної ОСОБА_5 , здійснення якого доручено підрозділу СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Крім того, 20 березня 2024 року слідчим винесено постанову про оголошення у міжнародний розшук підозрюваної ОСОБА_5 , оскільки згідно п. 8. Розділу VIII Наказу МВС від 07.07.2017 № 575, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.07.2017 за № 937/30805 (із змінами від 28.05.2020) «Про затвердження Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» - у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини, в яких підозрюваного оголошено в розшук, у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа може переховуватися за межами України, слідчий відповідно до законодавства вирішує питання про оголошення особи в міжнародний розшук. Вказану постанову спрямовано до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області.

Слідчий зазначає, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами тимчасових доступів до речей і документів від 20.10.2023 та 05.12.2023, згідно яких отримано оригінали документів, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину; протоколом допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_9 , від 31.10.2023; протоколом допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_10 , від 31.10.2023; протоколом допиту свідка, мешканця м. Ізюм, ОСОБА_11 , від 31.10.2023; протоколом допиту свідка, мешканця м. Ізюм та працівника Ізюмської міської ради, ОСОБА_12 , від 31.10.2023; протоколами тимчасових доступів до речей і документів від 30.01.2024; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 31.01.2024; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.01.2024; висновком експерта № СЕ-19/121-24/1597-ПЧ від 20.02.2024 за результатами проведення судово-почеркознавчої екпертизи; отримані 18.01.2024 у порядку ст. 93 КПК України належним чином завірені копії документів, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину (графік чергування по вихідним дням на серпень 2022 року -«График дежурств по выходным дням на август 2022 г. утвержденным в.и.о. начальника Изюмского РУП ОСОБА_8 » на 1 арк.; список співробітників «Список сотрудников Изюмского отдела полиции на 12.07.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 4 арк.; список співробітників «Изюмский отдел полиции всего 26 рабочих дней» на 2 арк.; список співробітників поліції на 01.08.2022 год ( АДРЕСА_2 ) «Список сотрудников полиции на 01.08.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 2 арк.).

Слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана переховується від органів досудового розслідування та суду, і знаходиться на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликами слідчого не прибула, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, тобто підозрювана, перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки остання добровільно надавала допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, отримуючи за це грошову винагороду у грошовій одиниці Банку РФ рублі та розуміючи, що таким чином в умовах запровадженого воєнного стану на території України вона завдає шкоди державі Україні. Це свідчить про те, що остання не має міцної громадянської позиції і в подальшому може продовжити допомагати державі-агресору будь-яким чином, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене та з метою забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність звернутися до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що місцезнаходження його підзахисної йому не відоме, з підзахисною він не спілкувався, тому не може підтвердити або спростувати обставини, на які посилається сторона обвинувачення. Вказує, що на даний час відсутні докази, які свідчать про перебування ОСОБА_5 на території Російської Федерації, свідки не здійснюють контроль за перетинанням кордону України, а тому протоколи їх допитів не можуть бути належними доказами. Повідомлення про підозру підзахисній особисто вручено не було, факт публікації на сайті Генерального прокурора не свідчить про ознайомлення зі змістом повідомлення про підозру. Зазначив, що вказане клопотання є передчасним, а тому просив відмовити у його задоволенні.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК Країни за відсутності підозрюваної.

Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, дійшов такого висновку.

Слідчий суддя встановив, що слідчим відділом СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000662 від 08.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Керівником Харківської обласної прокуратури ОСОБА_13 24.08.2023 року винесено постанову про доручення здійснення досудового розслідування, згідно з якою здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України у кримінальному провадженні № 0000662 від 08.06.2023 доручено слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Харківській області.

З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування та суду на території держави-агресора російської федерації, тому їй неможливо вручити повістки про виклик особи з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України. У зв`язку з цим повістки про виклик її в якості підозрюваної на 18.03.2024, 19.03.2024, 20.03.2024 до СУ ГУНП в Харківській області для вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а також для участі в проведенні слідчих та процесуальних дій опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

11.03.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України повідомлено про підозру ОСОБА_5 шляхом направлення та вручення заступнику начальника Ізюмської міської військової адміністрації Максиму СТРЕЛЬНИКУ.

13.03.2024 в рамках кримінального провадження № 0000662 від 08.06.2023, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора (11.03.2024) та в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження).

Таким чином, 13.03.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 набула статусу підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Зі змісту Витягу з ЄРДР вбачається, що вищевказані відомості 08.06.2023 року внесені до ЄРДР за № 0000662.

20 березня 2024 року слідчим СУ ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_3 винесено постанову про оголошення у розшук підозрюваної ОСОБА_5 , здійснення якого доручено підрозділу СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

20 березня 2024 року слідчим СУ ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_3 винесено постанову про оголошення у міжнародний розшук підозрюваної ОСОБА_5 , здійснення якого доручено відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області.

Положеннями ч. 1 ст. 193 КПК України встановлено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 від 20 березня 2024 року підозрювану ОСОБА_5 оголошено у розшук та у міжнародний розшук , оскільки під час досудового розслідування встановити місце знаходження останньої не вдалося.

Що стосується вирішення питання щодо необхідності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_5 слідчий суддя зазначає таке.

Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Підставою для звернення з даним клопотання стало те, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона наразі підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: протоколами тимчасових доступів до речей і документів від 20.10.2023 та 05.12.2023, згідно яких отримано оригінали документів, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину, а саме: 1) журнал обліку виходу на роботу у клітинку, прошитий та опечатаний печаткою Ізюмського міськрайонного суду Х/о «Журнал учета выхода на работу сотрудников полиции Изюмского отдела полиции за 2022 год» на 79 арк.; 2) журал видачі та повернення посвідчень, аркуші якого роздруковані у вигляді таблиці на 8 стовпчиків «Журнал выдачи и возврата удостоверений» на 94 арк.; 3) заява - «заявление ОСОБА_5 о предоставлении единовременной материальной помощи в размере 10 тысяч рублей» на 1 арк.; 4) трудовий договір - «трудовой договор от 2022 года между Носовой ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , и Управлением внутренних дел Временной гражданской администрации в Харьковской области в лице ОСОБА_15 » на 2 арк.; 5) автобіографія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1 арк., написана останньою власноручно; протоколом допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_9 , від 31.10.2023, згідно якого остання пояснила, що знайома із ОСОБА_5 , остання у період окупації м. Ізюм працювала на посаді помічника чергового чергової частини у новоствореному незаконному правоохоронному органі «народна міліція», а саме приймала інформацію про злочини та інші події, приймала громадян; її безпосереднім керівником була ОСОБА_16 , яка до окупації працювала у місцевій поліції, а після окупації добровільно перейшла на бік ворога та очолила чергову частину в новоствореному незаконному правоохоронному органі «народна міліція»; крім того, працюючи в «народній міліції» ОСОБА_5 отримувала заробітну плату у валюті «рублі» та мала відповідне посвідчення, підписане керівником незаконного правоохоронного органу ОСОБА_8 ; мати ОСОБА_5 родом з РФ, тому при деокупації м. Ізюм ОСОБА_5 разом із родиною виїхала до родичів в РФ; протоколом допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_10 , від 31.10.2023, згідно якого останній відомо про те, що у період окупації м. Ізюм ОСОБА_5 , з якою вони були знайомі приблизно з 2007-2008 року, працювала на посаді помічника чергового чергової частини у новоствореному незаконному правоохоронному органі «народна міліція», куди ОСОБА_5 добровільно прийшла працевлаштовуватися разом із чоловіком, ОСОБА_17 , останній працював на посаді чергового чергової частини у вищевказаному органі; мати ОСОБА_5 родом із РФ; протоколом допиту свідка, мешканця м. Ізюм, ОСОБА_11 , від 31.10.2023, згідно якого останній пояснив, що знайомий із ОСОБА_5 , у період окупації м. Ізюм вона працювала на посаді помічника чергового чергової частини у новоствореному незаконному правоохоронному органі «народна міліція», куди ОСОБА_5 добровільно прийшла працевлаштовуватися разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_17 , останній працював на посаді чергового чергової частини у вищевказаному органі; при цьому отримувала заробітну плату у валюті «рублі»; під час деокупації ОСОБА_5 виїхала разом із родиною, оскільки безпосередньо перед деокупацією було оголошено цілодобову комендантську годину для виїзду окупантів та їх прихильників з міста; протоколом допиту свідка, мешканця м. Ізюм та працівника Ізюмської міської ради, ОСОБА_12 , від 31.10.2023, в ході якого останнім було видано слідчому в якості речових доказів для долучення до матеріалів кримінального провадження документи, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину; протоколами тимчасових доступів до речей і документів від 30.01.2024, згідно яких отримано оригінали документів із особистими підписами ОСОБА_5 , які перебували у володінні Ізюмського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 31.01.2024, згідно якого отримано електронні документи із підписами ОСОБА_5 , які перебували у володінні Головного управління ДМС в Харківській області, необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.01.2024, згідно якого отримано оригінали документів із особистими підписами ОСОБА_5 , які перебували у володінні КЗОЗ «Ізюмський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради, необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи; висновком експерта № СЕ-19/121-24/1597-ПЧ від 20.02.2024 за результатами проведення судово-почеркознавчої екпертизи; отримані 18.01.2024 у порядку ст. 93 КПК України належним чином завірені копії документів, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину (графік чергування по вихідним дням на серпень 2022 року -«График дежурств по выходным дням на август 2022 г. утвержденным в.и.о. начальника Изюмского РУП ОСОБА_8 » на 1 арк.; список співробітників «Список сотрудников Изюмского отдела полиции на 12.07.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 4 арк.; список співробітників «Изюмский отдел полиции всего 26 рабочих дней» на 2 арк.; список співробітників поліції на 01.08.2022 год ( АДРЕСА_2 ) «Список сотрудников полиции на 01.08.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 2 арк.)

У судовому засіданні стороною обвинувачення підтверджені ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки встановлено, що остання протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування та перебуває у державному та міжнародному розшуку, а також може продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_5 на теперішній час перебуває на території РФ та має можливість продовжити вчинення злочинів проти основ національної безпеки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваної ОСОБА_5 , яка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак наразі там не проживає, місцезнаходження останньої невідоме та не встановлено, наразі остання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також відомості про особу підозрюваної в їх сукупності, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, що узгоджується з приписами КПК України відповідно до яких встановлено процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А наступним етапом - після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу. На відміну від процедури застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді. За такої нормативної регламентації при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: -чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; -чи наявна обґрунтована підозра; -чи наявні ризики кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_5 слідчий суддя вважає за необхідне обрати відносно неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 188, 189, 190, 193 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662 від 08.06.2023 про обрання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

У порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання особи, що виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена на безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1