Справа № 304/1641/24 Провадження № 1-кс/304/531/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000281 від 27 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000281 від 27 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України, про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :50:001:0328, площею 0,20 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд авіаційного транспорту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; заборонити державним реєстраторам та іншим особам (в тому числі нотаріусам), які уповноважені вчиняти реєстраційні дії, вчиняти будь які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаної земельної ділянки, а також розглянути клопотання у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власника майна та представника такого власника задля необхідності забезпечення арешту майна.

Клопотання мотивує тим, що у провадженні ТУ БЕБ у Закарпатській області знаходяться матеріали даного кримінального провадження в ході досудового розслідування якого встановлено, що наказом міського голови Ужгородської міської ради від 07 липня 2015 року № 85-р ОСОБА_4 призначено на посаду начальника відділу благоустрою управління житлово-комунального господарства департаменту міського господарства, а розпорядженням міського голови від 03 лютого 2016 року № 17-р покладено виконання обов`язків директора вказаного департаменту, а відтак в силу ч. 3 ст. 18 КК України ОСОБА_4 є службовою особою. Також досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням Ужгородської міської ради VIII сесії VII скликання від 18 жовтня 2016 року №417 «Про надання дозволів на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок» ПАТ «Закарпатінтерпорт» надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,2 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд авіаційного транспорту по вул. Собранецькій, 145. Рішенням Ужгородської міської ради Х сесії VII скликання від 26 січня 2017 року № 578 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» вирішено затвердити вартість земельної ділянки (кадастровий номер :50:001:0328), площею 0,2 га по вул. Собранецькій, 145, у сумі 368 960 грн, з розрахунку 184,48 грн за 1 кв м, відповідно до висновку експертів від 07 грудня 2016 року, а також продати ПАТ «Закарпатінтерпорт» вказану земельну ділянку, із застосуванням коефіцієнту 1,5 за ціною 553 440 грн. Так, 28 березня 2017 року між Ужгородською міською радою в особі виконувача обов`язків директора департаменту міського господарства ОСОБА_4 та ПАТ «Закарпатінтерпорт» укладено Договір № 503 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :50:001:0328. У той же час вказана земельна ділянка за матеріалами генерального плану м. Ужгород 2004 року, плану меж кадастрового плану фактичного використання земельної ділянки (по огорожі, паркану), яка використовується ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», накладається на землі авіаційного транспорту та об`єкти повітряного транспорту. Відтак ОСОБА_4 у порушення положення про департамент міського господарства Ужгородської міської ради та своїх посадових обов`язків, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи тяжкі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою одержання неправомірної вигоди для ПАТ «Закарпатінтерпорт», яка полягає у незаконній передачі у власність товариству земельної ділянки, достовірно знаючи про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:001:0328, не підлягає приватизації, в приміщенні Ужгородської міської ради 28 березня 2017 року підписала та скріпила відтиском печатки Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки № 503, внаслідок чого з комунальної власності незаконно відчужено зазначену земельну ділянку, вартістю 1 257 434,40 грн, що спричинило збитки охоронюваним законом правам та інтересам територіальної громади міста Ужгород на вказану суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, що відповідно до ч. 4 примітки до ст. 364 КК України вважається тяжкими наслідками. Крім цього прокурор вказує, що досудовим розслідуванням також встановлено, що 28 березня 2017 року ОСОБА_4 підписала та скріпила відтиском печатки Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради договір № 503 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :50:001:0328, укладений між Ужгородською міською радою та ПАТ «Закарпатінтерпорт». Вказані умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та громадським інтересам, та у приватизації комунального майна, яке не підлягає приватизації згідно з законом, що призвело до незаконної приватизації майна комунальної власності в великих розмірах, кваліфікуються за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 233 КК України. 28 червня 2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Прокурор вказує, що підставою накладення арешту на зазначене у клопотанні майно є наявність достатніх підстав вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:001:0328, площею 0,20 га, є об`єктом кримінально протиправних дій зловживання владою або службовим становищем, яке спричинило тяжкі наслідки, та незаконної приватизації комунального майна, а саме приватизація майна, яке не підлягає приватизації згідно з законом, що призвело до незаконної приватизації майна комунальної власності у великих розмірах. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 384182479, вищезазначена земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2017 року, серія та номер 521, належить ОСОБА_5 . У той же час в органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що земельну ділянку було незаконно вилучено саме з комунальної власності, а тому відшкодування завданих територіальній громаді збитків є особливо важливим завданням у даному кримінальному провадженні. Метою застосування арешту майна є збереження речових доказів, оскільки вказана земельна ділянка була об`єктом кримінально протиправних дій, у зв`язку з чим підлягає арешту; під час досудового розслідування детективом винесено постанову про визнання земельної ділянки речовим доказом. При цьому прокурор вважає, що потреби досудового розслідування та суспільства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника нерухомого майна, як застосування арешту майна. Відтак, враховуючи вищевикладене та те, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:001:0328, площею 0,20 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом скоєння кримінального правопорушення, та для встановлення повних обставин скоєння злочинів, та усіх осіб, які можуть бути причетними до скоєння вище вказаного злочину, з метою забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення відчуження майна, прокурор просить клопотання задовольнити.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, однак подав заяву, в якій клопотання підтримав у повному обсязі та просив таке задовольнити, долучив до матеріалів клопотання постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань.

Власник майна ОСОБА_5 у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України про розгляд даного клопотання про арешт майна не повідомлявся.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів клопотання, відділом детективів із розслідування кримінальних приводжень у бюджетній сфері та міжнародної технічної допомоги підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області з 27 липня 2024 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000281 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме за фактом надходження до Закарпатської обласної прокуратури із Управління Служби безпеки України в Закарпатській області заяви директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» ОСОБА_6 щодо можливого зловживання службовим становищем службовими особами органу місцевого самоврядування Ужгородської міської ради при користуванні земельною ділянкою, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які всупереч положенням ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна», п. «б» ч. 4 ст. 83 ЗК України, надали дозвіл на приватизацію вказаної земельної ділянки, яка належить до земель транспорту, після чого всупереч ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 124, ст. 134 ЗК України без проведення земельних торгів щодо продажу права оренди та права власності на вказану земельну ділянку, 30 серпня 2016 року здійснили надання такої в оренду ПАТ «Закарпатінтерпорт», а 28 березня 2017 року відчужили її на користь зазначеного товариства, чим завдали державним інтересам тяжких наслідків (а. к. 14-15, 75-76).

Двадцять восьмого червня 2024 року про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, тобто у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки (ч. 2 ст. 364 КК України) та у приватизації комунального майна, яке не підлягає приватизації згідно із законом, що призвело до незаконної приватизації майна комунальної власності у великих розмірах (ч. 2 ст. 233 КК України), повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. к. 23-34).

Так, як видно з матеріалів клопотання, рішенням Ужгородської міської ради № 578 від 26 січня 2017 року «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» затверджено вартість земельної ділянки (кадастровий номер :50:001:0328), площею 0,2000 га по вулиці Собранецькій, 145, у сумі 368 960 грн з розрахунку 184,48 грн за 1 кв м відповідно до висновку експертів від 07 грудня 2016 року, а також продано Приватному акціонерному товариству «Закарпатінтерпорт» земельну ділянку, площею 0,2000 га для розміщення експлуатації будівель і споруд авіаційного транспорту по АДРЕСА_1 , із застосуванням коефіцієнту 1,5 за ціною 553 440 грн (а. к. 47, 48, 49, 50-51, 52-54, 55-56).

Продаж зазначеної земельної ділянки оформлено за Договором купівлі-продажу земельної ділянки № 503 від 28 березня 2017 року, згідно з яким Ужгородська міська рада в особі виконуючого обов`язки директора департаменту міського господарства ОСОБА_4 , відчужила зазначену земельну ділянку на користь ПрАТ «Закарпатінтерпорт» (а. к. 57-60, 154-170, 171, 172-175).

Наразі земельна ділянка з кадастровим номером :50:001:0328, площею 0,2 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 521 від 30 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , перебуває у власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) (а. к. 35-36).

Як видно з наявного у матеріалах клопотання висновку експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної оціночно-земельної та експертизи з питань землеустрою від 24 червня 2024 року № 1589-Е, ринкова вартість земельної ділянки за кадастровим номером :50:001:0328, площею 0,20 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд авіаційного транспорту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 28 березня 2017 року могла становити 1 257 434, 40 грн без ПДВ; вказана земельна ділянка за матеріалами генерального плану м. Ужгород 2004 року, плану меж кадастрового плану фактичного використання земельної ділянки (по огорожі, паркану), яка використовується ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», накладається на землі авіаційного транспорту та розміщена у межах об`єктів повітряного транспорту (перон, стоянка для літаків) (а. к. 88-153, 176-186, 187-188, 189).

Постановою детектива ОСОБА_8 від 23 квітня 2024 року про визнання речовими доказами, вказану земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000011 від 24 січня 2024 року (а. к. 190-191). При цьому постановою прокурора про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 26 червня 2024 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних справдженнях № 0000011 від 24 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, та № 0000281 від 27 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 233 КК, було об`єднано в одне провадження з присвоєнням єдиного номера 0000281 (а. к. 228-229).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи всі наведені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки земельна ділянка є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також об`єктом кримінально протиправних дій.

На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено, що зазначене майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою детектива від 23 квітня 2024 року визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки може бути використане як доказ події кримінального правопорушення, доведення вини осіб, які його вчинили, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування кримінального провадження №0000281 від 27 липня 2021 року.

Аналізом положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України встановлено, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

За результатами дослідження матеріалів клопотання та з урахуванням наведених вище обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає обґрунтованими наведені прокурором доводи про наявність підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційності втручання в права та інтереси власника майна.

У даному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать, що незастосування заборони розпорядження (відчуження) може призвести до відчуження майна. Тому, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а тому заборона користування та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_5 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Крім того, слід зауважити, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, за умов що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000281 від 27 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :50:001:0328, площею 0,20 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд авіаційного транспорту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заборонити будь-яким реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначений об`єкт.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1