Дата документу 17.04.2024
Справа № 334/1375/24
Провадження № 1-кп/334/453/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024 м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002354 від 20.11.2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

УСТАНОВИВ:

19.11.2023 року приблизно о 12:00 год. ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані неосудності через виявлені ознаки психічного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу внаслідок токсичної енцефапопатії, обумовленої полінаркоманісю, не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та не маючи змоги керувати ними, не передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки знаходячись у приміщенні палати №7, що розташована на першому поверсі відділення оториноларенгології, Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3» Запорізької міської ради, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, проси. Металургів, б. 9, побачив мобільний телефон «Oukitel ІІІ F150 Airl Ultra», в корпусі чорного кольору, який знаходився на тумбочці в палаті №7.

Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, у ОСОБА_4 виникло бажання, спрямоване на таємне викрадення чужого майна, після чого останній з тумбочки викрав вищевказаний мобільний телефон «Oukitel ІІІ F150 Airl Ultra», імеі НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, вартістю 7434,90 гривні, належний потерпілому ОСОБА_7 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_2 , яка не представляє матеріальної цінності.

Після чого розпорядився мобільним телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 7434 гривень 90 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру підтримав. Вважав доведеними наданими доказами вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності.

У судовому засіданні захисник та особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, щодо задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру не заперечували.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши надані сторонами кримінального провадження кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підтверджується сукупністю доказів, наданих прокурором та безпосередньо досліджених судом, а саме:

- висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/108-23/18990-ТВ підтверджується розмір шкоди,

- протоколом предявлення особи для впізнання за фотознімками від 23.11.2023 року підтверджується впізнання свідком ОСОБА_8 . ОСОБА_4 як особи, що продала телефон «Oukitel ІІІ F150 Airl Ultra», належний потерпілому,

- протоколом предявлення особи для впізнання за фотознімками від 23.11.2023 року підтверджується впізнання свідком ОСОБА_9 . ОСОБА_4 як особи, що вибігла з палати № 7 відділення оториноларенгології, Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3» Запорізької міської ради близько 12.00 19.11.2023 року,

Зазначені докази суд визнає належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_4 визнається ним самим.

Таким чином факт вчинення підозрюваним ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, підтверджений сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №13 від 8.01.2024 року: ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу внаслідок токсичної енцефлопатії,обумовленої полінаркоманією, за своїм психічним станом він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, ОСОБА_4 теж не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спецзакладу з надання спеціалізованої психіатричної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 92 КК України визначено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з п.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

А відповідно до ч.2 та ч.3 ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Частинами 1 та 2 ст.512 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

А частиною 2 ст.513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст.96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Суд, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру, враховує характер душевного захворювання ОСОБА_4 та рекомендації експерта, тяжкість вчиненого суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального злочину.

Вислухавши учасників судового провадження, з урахуванням ст.19 КК України, враховуючи висновки судово-психіатричної експертизи №205 від 21.02.2024 року, суд вважає, що:

суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст.185 КК України, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, з приводу якого відкрито кримінальне провадження, мало місце та є доведеним дослідженими у судовому засіданні доказами;

вчинене ОСОБА_4 у стані неосудності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, то витрати на залучення експертів для проведення експертиз необхідно віднести на рахунок держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369, 372, 503-505, 513 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України у стані неосудності.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речовий доказ: мобільний телефон «Oukitel ІІІ F150 Airl Ultra» - залишити власнику ОСОБА_7 за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали 17.04.2024 року о 12.30 год.

Суддя: ОСОБА_1