Справа № 734/3506/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/552/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Козелець Чернігівської області, громадянину України, не працюючому, не одруженому, фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , не судимому в силу ст. 89 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 05 липня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що обраний обвинуваченому запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, відмовити прокурору у задоволенні поданого клопотання, з тих підстав, що ухвала суду винесена з суттєвим порушенням положень діючого кримінального процесуального законодавства.

Вказує на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що на даний час ті ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу, суттєво зменшилися, а частина з них взагалі перестала існувати. ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю визнає та щиро кається, потерпіла подала до суду заяву, в якій зазначила, що шкоду відшкодовано шляхом повернення майна та при вирішенні питання призначення покарання вона покладається на розсуд суду.

Звертає увагу, що в теперішній час значно погіршився стан здоров`я цивільної дружини її підзахисного ОСОБА_9 , що підтверджується медичними довідками, вона перенесла операційне втручання та їй рекомендовано сторонню допомогу на непрофесійній основі протягом 6-7 місяців, враховуючи стан пацієнтки та прийом хіміотерапії з приводу злоякісного утворення шкіри. Єдиною особою, яка може здійснювати нагляд за ОСОБА_9 є ОСОБА_8 .

Ризики, які раніше були враховані при визначенні виду запобіжного заходу, значно зменшилися. Так, ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня донька, яка проживає з ним та його цивільною дружиною, при тому, що ОСОБА_9 не має власних доходів. ОСОБА_8 також має матір похилого віку, яка є пенсіонером та потребує фізичного догляду ОСОБА_8 , адже батько та брат її підзахисного померли, тому він є єдиним годувальником матері, адже до моменту затримання працював у ФОП ОСОБА_10 , де позитивно характеризувався.

Особливу увагу захисник звертає увагу на стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на тяжке невиліковне захворювання, неодноразово звертався до медичної частини слідчого ізолятору зі скаргами на погіршення стану здоров`я, просив провести МРТ, про що захисник також зверталась до медичної частини в письмовому вигляді, але відповіді й на день звернення з апеляційною скаргою не отримані, належна допомога так і не надана.

Вважає, що в ухвалі суду безпідставно вказано про те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, оскільки відповідно до довідки з Департаменту інформатизації МВС її підзахисний не має не знятих та непогашених судимостей. Факт відсутності у ОСОБА_8 судимостей встановлений також колегією суддів Чернігівського апеляційного суду в ухвалі від 15 лютого 2024 року.

Спростованим вважає твердження суду про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, адже він має матір похилого віку, яка страждає хронічними та тяжкими захворюваннями, має цивільну дружину, яка на даний час є дуже хворою та потребує стороннього догляду, має на утриманні малолітню дочку, за якою його дружина в силу свого фізичного стану не може здійснювати належний догляд. Більш того, за місцем проживання він виключно позитивно характеризується, має постійне місце перебування та йому міг би бути обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в квартирі, яка належить його дружині.

Щодо відсутності причин переховування ОСОБА_8 від слідчого, прокурора та суду вказує на те, що у 2018 році обвинувачений не переховувався від органів досудового слідства, а в судовому засіданні пояснив, що поїхав, бо був вимушений переховуватися від зловмисників осіб, які в 2016 та 2018 роках його переслідували, вимагали з нього грошові кошти, а потім викрали його, з приводу чого його дружина зверталась до поліції, а ОСОБА_8 перед перетином кордону в м. Мелітополь звертався до поліції із заявою про незаконні дії людей, які його викрали та погрожували, але втративши надію на отримання допомоги 03 травня 2028 року він виїхав до території Криму.

Ризик щодо впливу на потерпілу та свідків на даний час втратив свою актуальність, адже ОСОБА_8 повністю визнає свою вину, у вчиненому розкаюється, а тому відсутні підстави вважати, що він може впливати на інших учасників кримінального провадження. При цьому, жоден із свідків та потерпілі не викривають ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що після проголошення ухвали про продовження строку тримання під вартою, де одним із ризиків суд зазначив можливий тиск на свідків з боку обвинуваченого, прокурором було заявлене клопотання про відмову від усіх свідків обвинувачення.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримали доводи апеляційної скарги та просили про її задоволення, вказувала на можливість замінити раніше обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який вид запобіжного заходу, враховуючи факт визнання ОСОБА_8 своєї вини, а також погіршення стану здоров`я його та дружини, якій потрібен сторонній догляд, а окрім обвинуваченого інших рідних вона не має, прокурора, яка заперечувала проти аргументів захисника, вказуючи, що на протязі пяти років обвиунвчаений переховувався від суду, будучи звільненим з-під варти під заставу, чергове судове засідання призначене на 23 травня 2024 року, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів судової справи , ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 15 березня 2018 року здійснив повторне, таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 5 908,40 грн., за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінально-карного діяння та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання, з урахуванням поведінки обвинуваченого, який після звільнення з-під варти п`ять років перебував у розшуку, дають підстави вважати, що обвинувачений схильний до вчинення протиправних діянь, така його поведінка в минулому не дає гарантій того, що в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він буде й надалі дотримуватися належної процесуальної поведінки, як в цьому намагається переконати захисник.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, як про це просила сторона захисту.

Твердження суду про наявність ризику впливу ОСОБА_8 на свідків у кримінальному проваджені не може бути визнано необґрунтованим або безпідставним адже клопотання прокурора про відмову від допиту всіх свідків обвинувачення, які не були допитані на той час, надійшло суду після проголошення оскаржуваної ухвали, тобто на час її постановлення суд такими відомостями не володів, тому вірно встановив, що цей ризик продовжує існувати.

Та обставина, що на даний час ОСОБА_8 визнає свою вину у вчиненому та щиро розкаюється, а потерпіла не має до обвинуваченого матеріальних претензій не є тими обставинами, які враховуються при вирішенні питання при продовженні строків тримання під вартою, як помилково вважає захисник.

Судовий розгляд на даний час триває та не завершений з об`єктивних причин, отже питання доведеності вини ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, належності та допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів, достовірності показань свідків тощо, перебувають на стадії судового розгляду і перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Твердження сторони захисту про те, що її підзахисний переховувався не від органу досудового розслідування, а від зловмисників, не приймаються до уваги, адже не пояснюють той факт, чому він не виходив на зв`язок зі слідчим, яким чином переховування від злочинців, перешкоджало повідомити про ці обставини слідчого у кримінальному провадженні, подати заяву до поліції про погрози, навіть переховуючись від осіб, які на думку ОСОБА_8 йому погрожували.

Більш того, переховуючись від органу досудового розслідування з 2018 року на території тимчасово окупованої території Криму, питання про те з ким перебуває його донька, за які кошти проживає його цивільна дружина ОСОБА_9 , яка за твердженням сторони захисту власних доходів не має, хто здійснює догляд за його матір`ю, перед обвинуваченим не поставало. Ці обставини вказують на те, що всі вказані захисником особи цілком здатні прожити без допомоги обвинуваченого.

Ті обставини, що обвинувачений такий тривалий час (більше п`яти років) переховувався від органу досудового розслідування та суду, свідчать про те, що ризик ухилення ОСОБА_8 від суду це вже не можливий ризик, а такий, який вже наступив та довів, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, цивільної дружини та дитини, а також матері, яка хворіє, але при цьому отримує пенсію, не зменшують ступінь його суспільної небезпеки та не свідчать про те, що більш м`який запобіжний захід буде здатним забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора, та повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14