Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9254/23
Номер провадження 1-кс/711/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року

м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваної - ОСОБА_5 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 подане в рамках кримінального провадження №0000411 від 01.11.2023, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Золотоноша, Черкаської області, громадянки України, яка не працює, офіційно не одружена, на утриманні має неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не є, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 15.08.2023 за ч.2,3 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 цього Кодексу звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням подане в рамках кримінального провадження №0000411 від 01.11.2023, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , 21 жовтня 2023 року близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: Черкаська область, м. Сміла, більш точної адреси в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, здійснила телефонний дзвінок із свого мобільного телефону марки «Nokia» модель RM-1172 з IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , в якому активована картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар»№ НОМЕР_3 , на номер мобільного телефону оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , який належить потерпілій ОСОБА_8 , та в ході розмови представилась представником міжнародної організації «ООН» та повідомила, що на ім`я потерпілої надійшла грошова допомога, після чого діючи умисно, незаконно, з метою незаконного збагачення, тобто одержання грошових коштів злочинним шляхом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, ввела в оману потерпілу ОСОБА_8 та переконала виконати всі її вказівки щодо перерахунку власних грошових коштів через мобільний додаток банку АТ «ПУМБ» на банківську карту відкриту на ім`я ОСОБА_9 у АТ «Ощад Банк», переказами 21 500 грн., 20 000 грн., 21 500 грн., 5 800 грн., внаслідок чого незаконно заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 68 800 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

«12» грудня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

У матеріалах кримінального провадження мається достатньо доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Зокрема, причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується: даними протоколу обшуку від 08.11.2023, протоколом огляду предмету від 08.11.2023, протоколом огляду предметів від 09.11.2023, протоколом тимчасового доступу до АТ «ПУМБ» від 24.11.2023, протоколом тимчасового доступу до АТ «ОщадБанк» від 21.11.2023, протоколом тимчасового доступу до ПрАТ «Київстар» від 06.12.2023 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.177 КК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, враховуючи відсутність постійного місця роботи та навчання, існує обґрунтований ризик, що вона з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування, що вказує на ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В даному кримінальному провадженні суворість покарання, що може бути призначене підозрюваній, має значення для оцінки ризику її переховування.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, у тому числі тих, яких на цей час не встановлено, при цьому ОСОБА_5 може схилити свідків до дачі неправдивих показань та вживати заходів, спрямованих на унеможливлення здобуття органом досудового розслідування інших фактичних даних, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно, необхідно врахувати, що ОСОБА_5 неодноразово раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів пов`язаних із шахрайством, а саме 15.08.2023 останню було визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком тривалістю два роки, який на даний час не сплинув.

Разом з цим підозрюваною умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, знову вчинила злочин, пов`язаний з шахрайством, що вказує на те, що така її діяльність носила тривалий та цілеспрямований характер та підозрювана може продовжити свою незаконну діяльність, що вказує на ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

При врахуванні ризику продовження злочинної діяльності необхідно врахувати, що ОСОБА_5 не є працевлаштованої та не має законного систематичного джерела доходу.

Виходячи з усього вище перерахованого, слідчий приходиться до висновку, що жоден із м`якших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_5 покладених на неї обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), факти які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висування обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування («Мюррей проти Сполученого королівства»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівста»).

У справі «Ілійкова про Болгарії» від 26.07.2001 № 33977/96 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 04.04.2013 № 511-550/0/0-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив зокрема те, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК, з врахуванням того, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На підставі вищевикладеного, ініціатор клопотання вважає за необхідне застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_5 виключно у вигляді тримання під вартою, оскільки лише такий запобіжний захід належним чином попередить настання перерахованих вище ризиків та забезпечення належне виконання покладених на підозрювану процесуальних обов`язків.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваної, оскільки її поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваної, оскільки до суду не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваної покладених на неї обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам, а особливо спілкування підозрюваної з особами, які можуть набути статусу свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також можливості вчинення інших протиправних діянь чи продовження вчиняти протиправні дії, в яких вона підозрюється.

Виходячи з усього вище перерахованого, жоден із м`якших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та запобігти наведеним вище ризикам, тому тримання під вартою ОСОБА_5 повністю виправдовується інтересами суспільства, які в даному випадку переважають інтереси підозрюваної щодо забезпечення поваги до особистої свободи.

Разом з цим, при обранні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, сторона обвинувачення вважає за доцільне, з урахуванням корисливих мотивів вчинення кримінального правопорушення, визначити підозрюваній заставу, яка буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у останньої бажання перешкоджати розслідуванню у кримінальному провадженні і вважає, що максимальний розмір застави, передбачений ч.5 ст.182 КПК, в повній мірі зможе забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

У вказаному випадку застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

Крім того, орган досудового розслідування вважає за необхідне покласти на підозрювану ОСОБА_5 ряд обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду/слідчого судді;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право на виїзд за кордон України;

- утримуватися від спілкування в будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу інтернет тощо) зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі, а також участі ОСОБА_5 у присутності слідчого чи прокурора.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив задовольнити на підставі доводів викладених у клопотанні, повідомив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. ОСОБА_5 неодноразово раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів пов`язаних із шахрайством, а саме 15.08.2023 останню було визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком тривалістю два роки, який на даний час не сплинув. Вважає, що на цей час існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Просить задовольнити клопотання в повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію прокурора.

Адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказав, що підозра необґрунтована, визнає протиправність діяння, однак в її діях відсутня кваліфікація за ч.4 ст.190 КК України. Враховуючи наведене, просить застосувати до підозрюваної домашній арешт.

Підозрювана ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала думку адвоката, просила не застосовувати відносно неї тримання під вартою. Повідомила, що знає, що було таке клопотання, просто вона злякалася і не хотіла приходити, щоб її не затримали. Зараз розкаюється, просить вибачення і щоб її відпустили до сина.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання та матеріали, які характеризують підозрювану, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років

12.12.2023 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0000411 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Про обізнаність ОСОБА_5 про підозру свідчить її підпис в клопотанні, та що особисто підтвердила в судовому засіданні.

14.12.2023 ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси надано дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_5 , з метою її приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000411 від 01.11.2023.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які додані до матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України є обґрунтованою. При цьому, слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Тому, із зазначених підстав доводи адвоката щодо необґрунтованості підозри, не беруться до уваги та спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами на рівні, що підлягає встановленню на даній стадії досудового розслідування.

З положень п.1 ч.1 ст.178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя, перш за все, має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування з приводу причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення не є очевидно необґрунтованим, а навпаки.

Також, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; продовжити свою незаконну діяльність.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинення ОСОБА_5 інкримінованого їй в провину злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів слідства та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, у тому числі тих, яких на цей час не встановлено, при цьому ОСОБА_5 може схилити свідків до дачі неправдивих показань та вживати заходів, спрямованих на унеможливлення здобуття органом досудового розслідування інших фактичних даних, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя також бере до уваги й те, що ОСОБА_5 неодноразово раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів пов`язаних із шахрайством, а саме 15.08.2023 останню було визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком тривалістю два роки, який на даний час не сплинув.

Разом з цим підозрюваною умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, знову вчинила злочин, пов`язаний з шахрайством, що вказує на те, що така її діяльність носила тривалий та цілеспрямований характер та підозрювана може продовжити свою незаконну діяльність, що вказує на ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

При врахуванні ризику продовження злочинної діяльності необхідно врахувати, що ОСОБА_5 не є працевлаштованої та не має законного систематичного джерела доходу.

Відповідно до п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В той же час, слід врахувати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Перебування на волі підозрюваної не може бути забезпечувальним запобіжним заходом із врахуванням поведінки останньої, а саме вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи на іспитовому строку, переховування та неявка у судові засідання до слідчого судді на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу та, як наслідок, звернення органу досудового розслідування із клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваної та доставлення її до суду з метою обрання запобіжного заходу, що знайшло підтвердження зі слів ОСОБА_5 та постановлення слідчим суддею відповідної ухвали від 14.12.2023.

Так, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваної, особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваної, оскільки її поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування. Також взято до уваги, що підозрюваній про наявність кримінального провадження відносно неї достеменно відомо тривалий проміжок часу.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваної, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам, а особливо спілкування підозрюваної зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, крім того можливість застосування саме такого запобіжного заходу не була встановлена.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним саме для нього.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України у випадках, передбачених частинами 3 або 4 ст.183 цього Кодексу підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст.ст.177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

При обрахунку розміру застави слідчий суддя враховує частину 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII якою встановлено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, при визначенні розміру прожиткового мінімуму, як розрахункової величини для визначення застави, слід застосовувати розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб встановлений Законом "Про бюджет на 2023 рік" на 1 січня поточного року, тобто - 2 684 грн.

За таких обставин, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваної, а також встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_5 визначити заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 грн. 00 коп., яку підозрювана має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнена з-під варти та на неї можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст.194 КПК України і буде вважатися такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, задля досягнення дієвості запобігання ризикам негативного впливу підозрюваної на хід досудового розслідування, застава у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання останньою покладених на неї обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 подане в рамках кримінального провадження №0000411 від 01.11.2023 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 50 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 05.04.2024, включно.

Взяти підозрювану ОСОБА_5 , під варту у залі суду.

Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання - 16.02.2024.

Контроль виконання ухвали в частині забезпечення доставлення підозрюваної в установу Слідчого ізолятору покласти на слідчого.

Визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 211 960 грн. 00 коп., у разі внесення якого звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

Роз`яснити підозрюваній, що вона або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, вказаному в ухвалі на рахунок: рахунок отримувача - UA0003652; Код банку отримувача (МФО) - 820172; банк отримувача - ДКСУ, м. Київ; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 26261092, та надати документ, що підтверджує внесення застави слідчому, прокурору або суду у провадженні яких перебуває кримінальне провадження.

У випадку внесення підозрюваною або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду/слідчого судді;

- не відлучатися із району населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право на виїзд за кордон України;

- утримуватися від спілкування в будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу інтернет тощо) зі свідками, потерпілими, у даному кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі, а також участі ОСОБА_5 у присутності слідчого чи прокурора.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави, в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрювана, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали визначити до 05 квітня 2024 року, включно.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваній, її захиснику, слідчому, прокурору, направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ та/або ІТТ №1 м.Черкаси.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 19.02.2024