Справа № 735/1093/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/341/24
Категорія - ч. 2 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 7 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000432, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Коропського району, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 7 648 гривень 00 копійок процесуальних витрат на залучення експерта.

Арешти накладені на автомобілі марки VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 ухвалами слідчого судді Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2023 року скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та постановити новий, яким ОСОБА_10 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 прийшов до неправильного висновку, що обставиною, яка пом`якшує його покарання є щире каяття, оскільки він до останнього судового засідання не надавав належну критичну оцінку своїм діям, не виказував жалю, не вчинив жодної дії на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не усунув заподіяної ним шкоди, не просив вибачення у потерпілої та намагався перекласти відповідальність на власника іншого транспортного засобу;

- прокурор в поданій апеляцій скарзі просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий, яким ОСОБА_10 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не було враховано аргументів потерпілої сторони, яка, з огляду на негативні наслідки, що настали для дитини від вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, просила застосувати до обвинуваченого максимальний розмір покарання. Вважає, що місцевий суд, ухвалюючи рішення, пославшись на формальну позитивну характеристику обвинуваченого, належним чином не мотивувавши та не обґрунтувавши, які саме дані його характеристики, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, які настали, дають підстави для висновку про можливість не врахування думки потерпілої сторони в частині призначення основного покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_10 07 серпня 2023 року близько 09 години 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перед початком та зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, неподалік стоматологічної поліклініки комунального некомерційного підприємства «Коропська центральна лікарня», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , розпочав виконання маневру розвороту ліворуч, при цьому не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, та, виїхавши на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався назустріч у напрямку центру селища.

Після зіткнення автомобіль марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи в некерованому стані, виїхав на праве за напрямком свого руху узбіччя, де поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та малолітню ОСОБА_13 , які рухалися в попутному з ним напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід малолітня ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з саднами голови, переломом правої скроневої кістки, що поширюється на основу черепа, забоєм головного мозку; закритої травми грудної клітки з саднами ділянки лівої ключиці, переломами обох ключиць в середній третині зі зміщенням уламків, переломами 1-го, 2-го ребер зліва, кістково-хрящової частини 1-го ребра справа, забоєм обох легень, ускладненої малим лівобічним гемотораксом; закритого черезвертлюгового уламкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, саден живота праворуч, які в сукупності, як наслідку одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.2.3б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.2.9а (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), п. 10.1 (перед початком руху та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або безпеки рух іншим учасникам руху) та абз. 2 п. 10.4 (водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 та прокурора, які підтримали подані апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ст. 349 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Стосовно доводів апеляційних скарг про призначення обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через м`якість, то колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, місцевий суд вищевказаних вимог закону дотримався.

Зокрема, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки та обставини вчинення, дані про особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, формально позитивну характеристику.

Також суд врахував обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання та думку потерпілих щодо призначення покарання засудженому.

З урахуванням усіх зазначених обставини та особи винного, суд дійшов висновку, що в даному випадку є всі підстави для призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованого визнання судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дане питання було предметом ретельної перевірки судом першої інстанції та отримало належну та ґрунтовну оцінку з якою погоджується і судова колегія.

При цьому колегія суддів враховує, що виходячи з системного тлумачення законодавства і судової практики щире каяття характеризує ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення та проявляється в тому, що вона визнає свою вину, щиро жалкує про вчинене, бажає виправити ситуацію, що склалася, дає правдиві показання, негативно оцінює кримінальне правопорушення та засуджує свою поведінку. При цьому щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Слід враховувати, що обвинувачений станом на час розгляду справи в суді розкаявся у скоєному, визнав свою вину, вибачався за скоєне і згідно обвинувального акту вказана пом`якшуюча обставина була встановлена в ході досудового розслідування.

Водночас, посилання представника потерпілої на неналежне врахування судом думки потерпілого щодо покарання є неспроможним, оскільки, згідно усталеної судової практики, при призначенні покарання та вирішення питання про порядок його відбування може бути врахована думка потерпілого, однак така думка не є визначальною та обов`язковою для суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження в сукупності, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4