Справа № 452/3747/23
Провадження № 1-кп/452/139/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області об`єднане кримінальне провадження № 0000239 від 12 вересня 2023 року та № 0000045 від 5 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395 КК України.

Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Прокурор Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у справі

№ 452/3747/23 та обвинувачений ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України 21 травня 2024 року уклали угоду про визнання винуватості (а.с. 76-79).

Відповідно до укладеної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 395 КК України.

ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення, а саме у виді штрафу 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1600,00 грн., при цьому вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2023 року виконувати самостійно, та отримана згода ОСОБА_4 на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Суд заслухав в судовому засіданні 17 червня 2024 року думку прокурора ОСОБА_3 , який вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, та просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному; підтвердив, що він розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, наслідки умисного невиконання угоди, передбачені ст. 389-1 КК України, ст. 476 КПК України; повідомив, що будь-який неправомірний фізичний чи психологічний тиск на нього під час досудового розслідування не чинився, просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 висловила думку щодо можливості затвердження судом добровільно укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості із призначенням останньому покарання, узгодженого сторонами угоди.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КК України та КПК України, суд прийшов до висновку, що в затвердженні угоди слід відмовити з огляду на таке.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, узгоджене сторонами покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Згідно частини 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як встановлено судом вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки (а.с. 80-81). Призначене покарання

ОСОБА_4 не відбув, даних про зняття або погашення даної судимості матеріали справи не містять.

Кримінальні проступки у даному об`єднаному провадженні (згідно обвинувальних актів)

ОСОБА_4 вчинив у період з 09.08.2023 по 06.09.2023 року та з 04.10.2023 по 03.03.2024 року.

Як вбачається з п. 4.1 укладеної угоди, сторони дійшли згоди щодо призначення

ОСОБА_4 покарання, за ст.. 395 КК України у виді штрафу 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1600,00 грн., а також зазначено: «на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.07.2023 року виконувати самостійно».

Домовленості сторін угоди про примирення та про визнання винуватості при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до практики ЄСПЛ держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений винятково бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості і засобів масової інформації чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами (рішення у справі «Девєєр проти Бельгії » від 27 лютого 1980 року, скарга

№ 6903/75).

Об`єднана палата Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 01.06.2020 року (справа №766/39/17) зробила наступні висновки щодо застосування норм права. При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Разом з тим, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключає можливість застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказує про необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складання цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Таким чином, оскільки сторонами угоди не узгоджено остаточне покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків), яке ОСОБА_4 має понести за вчинені кримінальні правопорушення, з урахуванням вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2023 року, умови угоди суперечать вимогам статтей 70,71, 72 КК України, а тому суд відмовляє в її затвердженні.

Судове провадження продовжуються у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 472, 474 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 21 травня 2024 року, укладеної між прокурором Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити судовий розгляд об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні цього суду 23 серпня 2024 року о 10:00 год.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя