Справа № 317/3803/15-к
Номер провадження 1-в/317/64/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року Запорівзький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

за участі захисника засудженого адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований АДРЕСА_1 та мешкає за адресою АДРЕСА_2 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

ВСТАНОВИВ:

Вироком Запрорізького районного суду Запорізької області від 24.01.2018 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.02.2019 року ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання майора внутрішньої служби.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді застави у розмірі 51156 грн. Вирішена доля речових доказів, застави та грошових коштів, що зберігалися в ДОФ АКБ «Укрсоцбанк».

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 01.09.2015 по 04.09.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На даний час вирок суду не виконано, у зв`язку із чим засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від відбування покарання зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Заслухавши адвоката засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що засуджений ОСОБА_5 ніколи свідомо не ухилявся від відбування призначеного йому покарання, жодним чином не порушував запобіжний захід, не зникав з постійного місця проживання. Має сталі соціальні зв`язки та постійне місце проживання та реєстрації. Був офіційно працевлаштований та не перетинав кордон.

Прокурор, не заперечував проти його задоволення, вказавши, що враховуючи сталу практику Верховного Суду та судів апеляційних інстанцій з розглядаємого питання, враховуючи надані суду матеріали вважає, що клопотання є обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню виходячи із такого.

Так вироком Запрорізького районного суду Запорізької області від 24.01.2018 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.02.2019 року ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання майора внутрішньої служби.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді застави у розмірі 51156 грн. Вирішена доля речових доказів, застави та грошових коштів, що зберігалися в ДОФ АКБ «Укрсоцбанк».

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 01.09.2015 по 04.09.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховувати з часу набрання вироком законної сили, з 14.02.2019 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції адвокат засудженого ОСОБА_5 пояснив суду, що він ніколи свідомо не ухилявся від відбування призначеного йому покарання, жодним чином не порушував запобіжний захід, не зникав з постійного місця проживання. Має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації. В судове засідання особисто ОСОБА_5 не з`явився, але розгляд клопотання за його відсутності не заборонений законодавством та сторони не заперечували проти такого розгляду, враховуючи існуючі реальні загрози життю осіб під час дії военного стану під час військової агресії РФ проти України.

В судовому засіданні встановлено, що вище зазначений вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24.01.2018 року, залишений без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.02.2019 року стосовно ОСОБА_5 набрав законної сили, був направлений на виконання, однак не був виконаний до даного часу.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України однією з підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Стаття 80 КК України 2001 року передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч.1 цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та ч.3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання. Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання. Оскільки в матеріалах справи та клопотанняч відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

З матеріалів кримінального провадження та матеріалів ОРС «Розшук» вбачається, що засуджений ОСОБА_5 був оголошений в розшук, який на час розгляду справи в суді позитивних результатів не дав.

В той же час, засуджений ОСОБА_5 за період з березня 2019 року неодноразово звертався з клопотаннями до суду про ознайомлення з матеріалами справи, укладав угоди з адвокатами ДО суду на нагадування надзодили повідомлення правоохоронних органів щодо здійснення розшукових дій та про їх неефективність.

Прпокурором Запорізької обласної прокуратури отримувалися відомості щодо дій. Які здійснював суд за для виконання вироку.

До суду було надано повідомлення про здійснення виконання конфіскації майна, що належало ОСОБА_5 .

Виконавче провадженнят по виконавчому документу відносно ОСОБА_5 закінчено 30.03.2021 року.

Аналіз вказаних документів свідчить про відсутність будь-яких дій засудженого, спрямованих на ухилення від відбування призначеного покарання, а проведення розшукових заходів, суд визнає формальними діями.

Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 24.01.2018 року, залишеного без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.02.2019 року, факт ухилення від відбування покарання не встановлений, відсутні відомості про вчинення ОСОБА_5 нового злочину, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 80 ч.1 КК України.

Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст.80 ч.1 п.3 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.80 КК України, ст.539 КПК України, ст.152 КВК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 24.01.2018 року, залишеного без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.01.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Розшук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 припинити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Запорізький районний районний суд Запорізької області.

Суддя Запорізького районного суду

Запорізької області ОСОБА_1