Провадження №1-кп/522/552/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001025 від 01.08.2023 року, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25.03.2019 року за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяця. Звільнився 15.02.2023 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001025 від 01.08.2023 року, стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 надав суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у меншому розмірі, а саме у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки на думку обвинуваченого вказаний розмір застави був визначений без урахування його майнового стану, а його родичі не мають можливості внести за нього таку суму застави, та того, що останній протягом шести місяців перебуває під вартою.

Захисник просила задовольнити клопотання її підзахисного.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши вищевказане клопотання обвинуваченого про зміну йому визначеного розміру застави, суд дійшов висновків, що в його задоволенні слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у таких межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст. 185, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану; та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування при застосуванні стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою йому було визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, дію якого було продовжено під час судового розгляду попередньою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року.

Окремо слід зазначити, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2023 року стосовно ОСОБА_3 спочатку було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в період дії якого останній знову був затриманий за підозрою у вчиненні нового епізоду аналогічного злочину, після чого відносно нього вже було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Суд, виходячи з практики ЄСПЛ, який неодноразово наголошував на тому, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для особи, враховуючи, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 була визначена застава у вищевказаному розмірі, та зважаючи на тяжкість та кількість епізодів інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, вважає за можливе залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із заставою у попередньому розмірі, визначеному ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року, який суд наразі вважає достатнім та який зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній обвинувачується, наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 5 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу та залишити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який було визначено попередньою ухвалою суду.

Керуючись ст. 201, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у меншому розмірі, а саме у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, залишити без задоволення.

Залишити обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який було визначено попередньою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору, направити ДУ «ОСІ».

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_6