Справа № 623/1714/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000004 від 04.03.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, з технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітній дітей : ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 10.03.2009 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

2) 10.11.2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 20.01.2017 року умовно-достроково з не відбутим терміном 3 місяці 11 днів;

3) 15.05.2019 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Ухвалою від 23.03.2020 року змінено покарання за вказаним вироком на 100 годин громадських робіт;

4) 30.10.2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт;

5) 07.06.2023 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 70 ч.1, ст.71 із врахуванням ч.1 ст. 72 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців 20 днів позбавлення волі. Покарання не відбув,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 185 КК України,

за участі прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

30.10.2020 ОСОБА_3 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, який 30.11.2020 набрав законної сили.

17.02.2021 співробітниками Ізюмського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 були роз?яснені права й обов`язки засудженої особи, порядок та умови відбування призначеного покарання, також ОСОБА_3 був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України - за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

У цей же день, 17.02.2021 Ізюмським МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 направлено для відбування призначеного покарання до КП «Благоустрій міста Ізюма». Відповідно до наказу N? 87-К від 17.02.2021 директора КП «Благоустрій міста Ізюма», ОСОБА_3 залучено до виконання громадських робіт КП «Благоустрій міста Ізюма», починаючи з 18.02.2021 терміном на 200 годин, з графіком роботи 4 години в день, згідно з графіком виходу на роботу.

Після чого, ОСОБА_3 , будучи ознайомленим із графіком виходу на роботу у лютому 2021 року, розробленого майстром КП «Благоустрій міста Ізюма», та затвердженого директором КП «Благоустрій міста Ізюма», діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, без поважних причин не з?явився для відбування покарання до КП «Благоустрій міста Ізюма», та не приступив до виконання громадських робіт 18.02.2021, 19.02.2021, 23.02.2021, 24.02.2021, 25.02.2021, 26.02.2021, відпрацювавши лише всього 4 години у лютому, а саме 22.02.2021, чим здійснив ухилення від призначеного покарання.

В подальшому, враховуючи попередні неявки до КП «Благоустрій міста Ізюма» для відпрацювання призначених громадських робіт, 20.02.2021 та 26.02.2021 співробітниками Ізюмського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 винесені застереження у виді письмових попереджень про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, однак не зважаючи на вище вказані обставини, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, останній без поважних причин в період з березня 2021 року до травня 2021 року не з?явився для відбування покарання до КП «Благоустрій міста Ізюма», та не приступив до виконання громадських робіт : 01.03.2021, 02.03.2021, 03.03.2021,

04.03.2021, 05.03.2021, 09.03.2021, 10.03.2021, 11.03.2021, 12.03.2021, 15.03.2021, 16.03.2021, 17.03.2021, 18.03.2021, 19.03.2021, 22.03.2021, 23.03.2021, 24.03.2021, 25.03.2021, 26.03.2021,

29.03.2021, 30.03.2021, 31.03.2021, 01.04.2021, 02.04.2021, 05.04.2021, 06.04.2021, 07.04.2021, 08.04.2021, 09.04.2021, 12.04.2021, 13.04.2021, 14.04.2021, 15.04.2021, 16.04.2021, 19.04.2021, 20.04.2021, 21.04.2021, 22.04.2021, 23.04.2021, 26.04.2021, 27.04.2021, 28.04.2021, 29.04.2021, 30.04.2021, 05.05.2021, не відпрацювавши з березня 2021 року до травня 2021 року, чим здійснив, відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухилення від відбування призначеного покарання. Не відбута частина покарання ОСОБА_3 становить 196 годин громадських робіт.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та, маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив аналогічний злочин.

Так він, повторно, 03.03.2021, приблизно о 14 годині, знаходячись у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги зі сторони ОСОБА_8 , таємно викрав мобільний телефон «Nokia RM - 1110», вартістю 312,9 грн., з сім-картою мобільного оператору ВФ «Україна», вартістю 52,5 грн., які належали останньому, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 364,4 грн. після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явлених обвинуваченнях визнав у повному обсязі, та на запитання суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Дійсно 30.10.2020 року він був засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Співробітниками Ізюмського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області йому були роз?яснені права й обов`язки, порядок та умови відбування призначеного покарання, та він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Його було направлено для відбування призначеного покарання до КП «Благоустрій міста Ізюма», та залучено до виконання громадських робіт, починаючи з 18.02.2021 терміном на 200 годин, з графіком роботи 4 години в день. Однак він відпрацював лише 4 години, та від останнього відпрацювання відмовився. Чому так, пояснити не може. Крім того, 03.03.2021 року він знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , із раніше знайомим ОСОБА_8 у якого викрав мобільний телефон з сім-картою, після чого розпорядився ним на власний розсуд. На сьогодні телефон потерпілому повернутий, та останній претензій до нього не має. Причиною скоєння злочину вважає скруте матеріальне становище. У скоєному він щиро кається.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що він винен у ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Його дії кваліфікуються за ч.2 ст. 389 КК України.

Обвинувачений винен у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Його дії кваліфікуються за ч.2 ст. 185 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обвинувачений скоїв один злочин який відноситься до кримінального проступку, та другий злочин, який відноситься до злочину середньої тяжкості, раніше судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, під наглядом у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, проходив курс допомоги алко-нарко залежних в організації «Рятування Харків» в якій характеризувався з позитивної сторони, та став на шлях виправлення в боротьбі з залежністю, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнав повністю, щиро кається в тім що сталося, та шкоду потерпілому відшкодовано.

Обставинами, що пом`якшують покаранняОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покаранняОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкцій ч.2 ст.389, ч. 2 ст. 185 КК України за їх сукупністю, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, у вигляді позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного покарання за цим вироком, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 року, слід призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі, так як останній вчинив кримінальні правопорушення до постановлення попереднього вироку.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, оскільки виправити останнього та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 389 та ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

зач.2 ст. 389 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначитиОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного покарання за цим вироком, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 року призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців 20 (двадцяти ) днів позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати перебування його під вартою з 16.08.2023 року.

Запобіжний захід відносноОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню у вигляді особистого зобов`язання - не продовжувався.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме : мобільний телефон марки «Nokia RM - 1110», з сім-картою мобільного оператору ВФ «Україна», який передано під зберігальну розписку ОСОБА_8 - залишити останньому за належністю, знявши арешт.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 300 (триста) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні

Суддя ОСОБА_1