Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/669/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, заміжньої, з вищою освітою, перебуваючій на посаді заступника головного бухгалтера КНП «Кіровоградська міська лікарня швидкої допомоги» Кропивницької міської ради, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.191 КК України

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 24.11.2023 року по 22.01.2024 року з визначення застави у розмірі 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 2 147 200 грн.

інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Свої вимоги мотивує тим, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, не прийнято до уваги всі обставини та докази на які посилалась сторона захисту, невірно оцінені ризики, які не доведені належними доказами, не в повній мірі враховано особу підозрюваної. Так, На момент внесення вищевказаного клопотання про призначення запобіжного заходу у виді тримання під вартою стороні обвинувачення було достеменно відомо, що ОСОБА_6 не переховувалась від органів досудового розслідування та суду, жодним чином не комунікувала та не впливала на свідків. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами. Немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 , буде переховуватися від суду, оскільки її попередня поведінка говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вона не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані , в даний час вона не є працівником Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 ,вона також не збирається, і протилежному немає жодних доказів. Вважаю, що безвідповідальне ставлення слідчого та прокурора до розслідування вищезазначеного кримінального провадження у розумні строки, вчинення умисних дій направлених на введення в суд в оману, надання завідомо неправдивих відомостей, відсутність реальних ризиків не доведеність існування обґрунтованої підозри не можуть слугувати єдиною правовою підставою про продовження строків тримання під вартою мого підзахисного. Отже, беручи до уваги те, що підзахисна раніше не судима, має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, є законні підстави відмовити в задоволенні клопотання слідчого про призначення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Також зазначає, що при продовженні дії запобіжного заходу місцевим судом не враховано майновий стан підозрюваної та допущено встановлення такого розміру застави як альтернативи триманню під вартою, що є заздалегідь непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати застосувати захід не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що жоден із ризиків, які зазначені у клопотанні слідчого ніяким чином не дотичні до неї та не можуть бути вмінені як до підозрюваної. Так, ризик втечі чи переховування від слідства та суду є неправдивим, оскільки вона має постійне місце проживання і немає на меті переховуватись. Крім того, ризик знищити будь-які речі та документи також нічим не підтверджений, оскільки вона вже не працює в університеті. Також, немає в неї можливості і впливати на свідків, як зазначено в клопотанні та немає необхідності перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом укриття від слідства якихось обставин. Звертає увагу на те, що і в клопотанні і в ухвалі слідчого судді, при визначені альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на неї покладено обов`язок щодо здачі паспорту та інших документів, які дають право для виїзду та в`їзду в Україну, оскільки, документ здано ще у вересні 2022 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 й невстановленою досудовим розслідуванням службовою особою Центральноукраїнського державного педагогічного університету в період січня грудня 2018 року, переслідуючи корисливий мотив, зловживаючи службовим становищем внесли недостовірні відомості до платіжних доручень про перерахування заробітної плати, відомостей на виплату заробітної плати працівників навчального закладу по банкам, розрахунково-платіжних відомостей працівника (типова форма №П-6) та до особових рахунків працівника, в результаті чого була нарахована та виплачена зайва заробітна плата працівникам Центральноукраїнського державного педагогічного університету, в розмірі 1906215,16 гривень, таким чином розтратили вказані грошові кошти, з метою подальшого схиляння працівників Центральноукраїнського державного педагогічного університету, які були не обізнані про злочинні дії останніх, на повернення повної суми незаконно нарахованої премії або її частини безпосередньо одному із учасників групи осіб.

Крім того, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 й невстановленою досудовим розслідуванням службовою особою Центральноукраїнського державного педагогічного університету в період січня грудня 2019 року, переслідуючи корисливий мотив, зловживаючи службовим становищем внесли недостовірні відомості до платіжних доручень про перерахування заробітної плати, відомостей на виплату заробітної плати працівників навчального закладу по банкам, розрахунково-платіжних відомостей працівника (типова форма №П-6) та до особових рахунків працівника, в результаті чого була нарахована та виплачена зайва заробітна плата працівникам Центральноукраїнського державного педагогічного університету, в розмірі 1655596,87 гривень, таким чином розтратили вказані грошові кошти, з метою подальшого схиляння працівників Центральноукраїнського державного педагогічного університету, які були не обізнані про злочинні дії останніх, на повернення повної суми незаконно нарахованої премії або її частини безпосередньо одному із учасників групи осіб.

Крім того, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 й невстановленою досудовим розслідуванням службовою особою Центральноукраїнського державного педагогічного університету в період січня грудня 2020 року, переслідуючи корисливий мотив зловживаючи службовим становищем внесли недостовірні відомості до платіжних доручень про перерахування заробітної плати, відомостей на виплату заробітної плати працівників навчального закладу по банкам, розрахунково-платіжних відомостей працівника (типова форма №П-6) та до особових рахунків працівника, в результаті чого була нарахована та виплачена зайва заробітна плата працівникам Центральноукраїнського державного педагогічного університету, в розмірі 1495678 гривень, таким чином розтратили вказані грошові кошти, з метою подальшого схиляння працівників Центральноукраїнського державного педагогічного університету, які були не обізнані про злочинні дії останніх, на повернення повної суми незаконно нарахованої премії або її частини безпосередньо одному із учасників групи осіб.

Крім того, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 й невстановленою досудовим розслідуванням службовою особою Центральноукраїнського державного педагогічного університету, в період січня липня 2021 року невстановлена досудовим розслідуванням службова особа Центральноукраїнського державного педагогічного університету, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 переслідуючи корисливий мотив зловживаючи службовим становищем внесли недостовірні відомості до платіжних доручень про перерахування заробітної плати, відомостей на виплату заробітної плати працівників навчального закладу по банкам, розрахунково-платіжних відомостей працівника (типова форма №П-6) та до особових рахунків працівника, в результаті чого була нарахована та виплачена зайва заробітна плата працівникам Центральноукраїнського державного педагогічного університету, в розмірі 226300,45 гривень, таким чином розтратили вказані грошові кошти, з метою подальшого схиляння працівників Центральноукраїнського державного педагогічного університету, які були не обізнані про злочинні дії останніх, на повернення повної суми незаконно нарахованої премії або її частини безпосередньо одному із учасників групи осіб.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані якрозтрата чужого майна, яке перебувало у віданні особи шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна, яке перебувало у віданні особи шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України та розтрата чужого майна, яке було у її віданні шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.191 КК України, про що 28.09.2023 їй повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.11.2023 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській областіпро продовження застосування підозрюваній ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000147 в межах строку досудового розслідування, по 22.01.2024 включно, з визначенням застави. Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Також слідчим суддею зазначено, що підозрювана може ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення місця проживання, маючи при цьому всі можливості та засоби, оскільки покарання за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене виключно позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Крім того, з урахуванням тяжкості покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, що вже допитані у проваджені і дають викривальні свідчення, так і тих, що підлягають встановленню та допиту серед працівників ЦДПУ ім. В. Винниченка, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь. При визначені альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , її суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан підозрюваної, наявність утриманців, стан здоров`я, інші дані про її особу, як того вимагають вимоги ч.4 ст.182 КПК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що утримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та прийшов до висновку, що вчинені підозрюваною вказані вище кримінальні правопорушення є виключним випадком, оскільки відповідно до примітки ст. 45 КК України є корупційними правопорушеннями, і тому вважав за можливе вийти за межі передбаченого ст. 182 КПК України граничного розміру застави.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах підозрювану ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Так, перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом СУ ГУНП в Кіровоградській областіпроводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2023 за №0000147 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.191 КК України.

28.09.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

24.11.2023 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда, ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.01.2024.

20.11.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до 28.03.2024 року.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , остання обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.191 КК України.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваної ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні не представляється можливим, оскільки необхідно провести наступні процесуальні дії: а саме: провести тимчасовий доступ до речей та документів, що перебувають у володінні ГУ Державної Казначейської служби України;провести тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володінні: АТ «Державний ощадний банк України», АТ КБ «Приват банк», АТ «Укргазбанк», АТ «Кредобанк», АТ «Райффайзен банк Аваль»; призначити та отримати 35 висновки судово-почеркознавчих експертиз; призначити та отримати висновки 11 комп`ютерно-технічних експертиз; провести судово-психіатричну експертизу відносно підозрюваної ОСОБА_9 ; Отримати аналітичний висновок ГУ ДПС в Кіровоградській області з метою встановлення факту легалізації грошових коштів; Призначити та провести із врахуванням проведених компютерно-технічних експертиз, судово-почеркознавчих та висновка аналітика ГУ ДПС в Кіровоградській області судово-економічну експертизу; долучити до матеріалів кримінального провадження в повному обсязі характеризуючі дані підозрюваних; після отримання висновків експертиз скласти та повідомити остаточну підозру у кримінальному провадженні; з урахуванням проведених тимчасових доступів та отриманих висновків експертів повторно допитати 80 свідків у кримінальному провадженні, яким нараховувалась зайва заробітна плата; повторно допитати підозрюваних, з урахуванням кінцевої підозри у кримінальному провадженні; вчинити дії на встановлення невстановленої досудовим розслідуванням особи та повідомити їй про підозру; за необхідності провести одночасні допити декількох осіб, у т. ч. за участю підозрюваних; виконати інші слідчі (процесуальні) дії у проведенні яких виникне необхідність; ознайомити підозрюваних із матеріалами кримінального провадження; виконати вимоги ст.290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до неї застосована;незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення слідчого судді про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційним судом встановлено, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання та той факт, що існуючі та враховані при обранні запобіжного заходу ризики не зменшилися.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної ОСОБА_6 під вартою.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

За таких умов, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_11 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри у скоєні останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,4 ст.191 КК України, необхідністю виконанню вимог ст.ст. 290, 291 КПК України, апеляційний суд вважає, що у слідчого судді існували підстави для продовження строку тримання підозрюваної під вартою, а тому суд не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Твердження апелянтів про те, що слідчий суддя при продовженні строку тримання під вартою не взяв до уваги ряд факторів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з рішень слідчого судді вбачається, що він враховував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, дослідивши клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відпала, не встановлено, підстав змінювати запобіжний захід останній не вбачається, заявлені під час обрання та продовження запобіжного заходи ризики продовжують існувати. Обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт чи особисте зобов`язання, не встановлено.

Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом, особисте зобов`язання чи порука, не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останньою її процесуальних обов`язків. Так, з урахуванням тяжкості покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, що вже допитані у проваджені і дають викривальні свідчення, так і тих, що підлягають встановленню та допиту серед працівників ЦДПУ ім. В. Винниченка, з метою зміни та дачі показів останніми на її користь. Крім того, підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння кримінального правопорушення та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Щодо апеляційних доводів захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, то вони не відповідають дійсності та суперечать матеріалам клопотання, оскільки слідчий суддя у своїй ухвалі правильно вказав, що обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину підтверджується письмовими доказами, які перелічені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, копії яких слідчий долучив до свого клопотання, і які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на рішення Європейського Суду з прав людини не можуть свідчити про обов`язкове звільнення підозрюваної з-під варти та застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Наведені вище обставини, які мають значення для вирішення питання про забіжний захід, свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення та доцільність в даному випадку такого втручання держави та обмеження прав підозрюваного шляхом продовження строку тримання його під вартою в межах досудового розслідування.

Не знайшли свого підтвердження також доводи сторони захисту стосовно необґрунтованого зазначення і в клопотання і в ухвалі суду про покладення на ОСОБА_6 обов`язку здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, оскільки стороною захисту підтверджуючи даних про те, що підозрювана дійсно здала згадані документи не надано і в матеріалах справи не містяться.

При цьому, апеляційним судом враховуються і доводи апелянтів стосовно того, що підозрювана має постійнемісцем проживання та має стійкі соціальні зв`язки.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ОСОБА_6 дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на свідків; або вчинення нею іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Інші посилання захисника та підозрюваної були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Проте, аналізуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження слідчого судді у вирішенні цього питання при застосуванні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , її суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан, наявність утриманців, стан здоров`я, інші дані про її особу, як того вимагають вимоги ч.4 ст.182 КПК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зважаючи на те що злочин вчинений проти власності, групою осіб, а також те, що утримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, як у виключному випадку, вийшов за межі ч. 5 ст. 182 КПК України та визначити підозрюваній ОСОБА_6 як альтернативу, заставу в розмірі, що становить 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Колегія суддів погоджується, що з урахуванням майнового та соціального стану ОСОБА_6 , доведених у судовому засіданні ризиків, а також розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням, застава у вказаному розмірі є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваної, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2023 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставлять питання в апеляційних скаргах підозрювана та захисник, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2023 року щодо підозрюваної ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: