н/п 1-кп/490/524/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 24.03.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кірове Білозерського району Херсонської області, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, розлучений, має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, офіційно не працює, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді старшого водія розвідувального взводу 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

30.11.2018 року громадянином ОСОБА_3 укладено з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу, строком на три роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №201-РС від 30.11.2018 року, старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду розвідника-навідника розвідувального відділення розвідувального взводу десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100646Д.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №321 від 30.11.2018 року, старшого солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків військової частини, поставлено на всі види забезпечення та визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк "солдат".

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №259 від 01.10.2019 року, старшого солдата ОСОБА_3 увільнено від займаної посади та призначено на посаду старшого водія розвідувального відділення розвідувального взводу 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790702Д, шпк "старший солдат".

Згідно положень п.1 та п.2 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 30.11.2018 року, тобто з моменту зарахування старшого солдата ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно із ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Також, у ст.1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення на службу до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, всупереч зазначених вимог, старший солдат ОСОБА_3 23.02.2021 року о 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді старшого водія розвідувального відділення розвідувального взводу 3-го десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за невстановленою адресою, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини, до 18.09.2023 року.

18.09.2023 року старший солдат ОСОБА_3 з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та повідомив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, за вищевикладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 . Причиною нез`явлення вчасно на службу до військової частини було непорозуміння з новим командуванням та збіг тяжких сімейних обставин (розлучення з дружиною, тяжка хвороба матері). У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Що стосується періоду нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з 23.02.2021 року по 18.09.2023 року, суд зазначає наступне.

Загальні положення КК України визначають, що триваюче правопорушення має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу.

При триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття "час вчинення триваючого злочину" має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, обвинуваченому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України 29.11.2021 року (перекваліфіковано на ч.4 ст.407 КК України 18.09.2023 року).

Підозра це процесуальне рішення, яке приймається на стадії досудового провадження та ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах. Воно засноване на припущенні про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення та сформоване на неостаточних результатах розслідування. Таке рішення приймається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором.

Тобто, повідомивши 29.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, орган досудового розслідування викрив особу у вчиненні злочину і, наділивши його процесуальним статусом підозрюваного, перервав злочинний стан останнього, який характеризується суб`єктивним або об`єктивним моментам.

А тому, на переконання суду, період злочинного стану, в якому перебував обвинувачений ОСОБА_3 слід вважати з 23.02.2021 року по 29.11.2021 року, що по своїй суті фактично не впливає на кваліфікацію злочину та не виключає злочинне діяння обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Така позиція суду узгоджується з позицією ВС в справі №220/1260/20 від 11.11.2021 року.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснює догляд за онкохворою матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (довідка Білозерської селищної ради від 29.12.2023 року за вих. №744), офіційно не працює, на диспансерному обліку в КНП "Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги" ХОР не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність матеріальної шкоди.

В судовому засіданні прокурор вважала можливим призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, прокурор вважала за можливе, на підставі ст.62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Так, згідно ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому, у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці" №2839-IX від 13.12.2022 року, посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст.69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Виходячи із того, що ОСОБА_3 вчинив триваючий злочин з 23.02.2021 року по 29.11.2021 року, суд вважає, що при призначенні покарання останньому слід керуватися вимогами кримінального закону в редакції Закону, що діяв саме на момент його вчинення, оскільки новий закон, що набрав чинності 27.01.2023 року, значно посилює відповідальність.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст.69 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.09.2023 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.11.2023 року (включно).

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.11.2023 року відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, а саме до 13 січня 2024 року включно, з забороною обвинуваченому у період часу з 20:00 години до 06:00 години наступного дня, полишати місце свого проживання та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 , у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення останнього в межах даного кримінального провадження з 18.09.2023 року до 15.11.2023 року.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1