ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, українця, громадянина України, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 за ч.2 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку на один рік і покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

засуджено за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 1 (один) місяць позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_8 призначено до відбуття покарання у виді 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Вироком також вирішено питання судових витрат та долі речових доказів.

Так, за вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він у невстановлений досудовим розслідуванням день, місці та час, але не пізніше 16.03.2023, керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді порушення правового режиму обігу психотропних речовин, через мережу Інтернет, за допомогою мобільного телефону марки «РОССО», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 у невстановленому телеграм каналі з використанням служби доставки ТОВ «Нової Пошти», без мети подальшого збуту, для власного вживання, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, особливо небезпечну психотропну речовину у великому розмірі, обіг якої заборонено PVP.

В подальшому, 16.03.2023 о 17:50 год. ОСОБА_8 , отримав в поштоматі «Нової пошти», що за адресою: м.Луцьк, просп.Відродження, 55 Волинської області, від невстановленої досудовим розслідуванням особи, посилку з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, масою 3,197 г., що відповідно до Таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за №188 від 01.08.2000, є психотропною речовиною у великих розмірах та зберігав її при собі до 17:50 год. моменту виявлення та вилучення даної речовини працівниками поліції.

Обвинувачений ОСОБА_8 у поданій ним апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію його дій, оскаржив вирок суду в частині призначеного покарання, оскільки вважає, що реальна міра покарання у виді позбавлення волі є надто суворою для нього. Зазначає про те, що свою вину у вчиненому він визнав повністю та щиро розкаявся. За час проведення досудового розслідування він вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення. Він має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом зі своїми батьками, які являються особами похилого віку, а також на його утриманні перебуває неповнолітній син. За місцем проживання зарекомендував себе із задовільної сторони, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, скарг на його особу від сусідів та родичів не надходило, до адміністративної відповідальності протягом 2022 2023 років не притягувався. При цьому, жодної із обтяжуючих покарання встановлено не було. Проте, суд першої інстанції таких обставин при призначенні покарання не врахував. Окрім того, не погоджується із твердженням суду про те, що вчинене ним кримінальне правопорушення було у короткий проміжок часу після засудження за аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки попередній вирок Луцького міськрайонного суду від 28.02.2023 на час вчинення кримінального правопорушення в даному провадженні, не забрав законної сили, а тому він підлягає самостійному виконанню. Таким чином, він переконаний, що достатнім в даному випадку за вчинення ним кримінального правопорушення буде покарання у виді штрафу. Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши йому за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн., а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023, - виконувати самостійно.

Прокурор на скаргу обвинуваченого подав письмові заперечення в яких апеляційні доводи вважає безпідставними, а оскаржуваний вирок в оскаржуваній його частині, - цілком законним, обґрунтованим та вмотивованим. Тому просить апеляційну скарну залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Обвинувачений будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився. Захисник обвинуваченого висловив позицію про відкладення розгляду кримінального провадження посилаючись на тимчасову непрацездатність його підзахисного ОСОБА_8 , про що подав копію консультативного висновку спеціаліста від сімейного лікаря від 19.01.2024.

Проте, апеляційний суд такий висновок спеціаліста до уваги не приймає, оскільки відповідно до його змісту, обвинувачений ОСОБА_8 мав тимчасову непрацездатність - діагноз «ГРВІ» в період з 12 по 19.01.2024. При цьому, будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 з поважних причин не може прибути в судове засідання 31.01.2024 такий висновок не містить. Також інших доказів про поважність неявки ані обвинувачений ані його захисник до суду не надали.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, то колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд провести у відсутності ОСОБА_8 , однак за участі його захисника, який здійснює захист останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційні доводи, прокурора, який скаргу заперечив та просив залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.2 ст.309 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позицій. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України судові рішення суду першої інстанції переглядає в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Щодо апеляційних доводів сторони захисту про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі винного внаслідок суворості, апеляційний суд зазначає наступне.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У п.п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення Пленуму ВСУ при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання у поданій останньою апеляційній скарзі.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Так, до обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття. При цьому, обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання врахував, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, згідно із положеннями ст.12 цього ж Кодексу залежно від ступеня тяжкості відноситься до категорії нетяжких у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у вчиненні яких обвинувачений свою вину визнав повністю та щиро розкаявся в судовому засіданні, висловив жаль з приводу вчиненого і про недопущення аналогічного в майбутньому.

З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він має постійне місце проживання, раніше судимий, кримінальне правопорушення в даному провадженні вчинив в березні 2023 року - у той час коли був засуджений попереднім вироком від 28.02.2023 (набрав законної сили) за аналогічний злочин - ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку, тобто у незначний час після засудження за аналогічне кримінальне правопорушення, що фактично свідчить про вперте небажання стати на шлях виправлення.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк на 1 рік (мінімальний розмір такого виду покрання), яке слід відбувати реально, і на підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднав невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 28.02.2023, та остаточно визначив йому до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для її виправлення, попередження вчинення як ним так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, й не є надто суворим, як про це вказує сторона захисту.

Таким чином, підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більш м`якої міри покарання, не пов`язаної з реальним його відбуттям, а саме у виді штрафу, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

При цьому, усі апеляційні доводи щодо не врахування обставин та даних про особу обвинуваченого, які на думку сторони захисту дають підстави для призначення покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям в місці позбавлення волі, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції вони фактично були враховані судом при призначенні покарання.

Цілком правильним є висновки місцевого суду про застосування положень ст.71 КК України при призначенні покарання, оскільки на час ухвалення оскаржуваного вироку, попередній вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 набрав законної сили. Той факт, що на час вчинення кримінального правопорушення в даному провадженні такий вирок не набрав чинності, як про це вказує апелянт, жодного правового значення немає. Тому апеляційні доводи сторони захисту про необхідність виконання попереднього вироку від 28.02.2023 самостійно від вироку в даному провадженні, є цілком безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині призначеного покарання, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, вирок суду в оскаржуваній його частині - призначеного покарання, є законним, обґрунтованим і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України, а тому підстав для його зміни, як про це просить сторона захисту, немає.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2023 року щодо нього, без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді