У Х В А Л А

щодо вирішення питання про допустимість доказів

Справа №352/563/18

Провадження № 1-кп/348/52/24

25 січня 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0000075, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.04.2017 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кінашів,Галицького району, Івано-Франківської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2ст.307,ч.3 ст.27 ч.2 ст.315 КК України,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Москва, Російської Федарації, зареєстрованого у АДРЕСА_3 , громадянина України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.315 КК України,

прокурор ОСОБА_6 ,

захисники: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановив:

у ході дослідження речового доказу диску з відеозаписом слідчого експертименту від 08.06.2016 за участю свідка ОСОБА_5 було встановлено, що ОСОБА_5 допитували як свідка, не роз`яснили йому право на захист, незважаючи на те, що участь захисника є обов"язковою, оскільки один із злочинів, які йому інкримінують є особливо тяжким, а також як зазначив обвинувачений на той момент він не розумів, що у подальшому буде підозрюваним у цьому кримінальному провадженні. У ході судового розгляду ОСОБА_5 на підставі ст.63 Конституції України відмовився від дачі показань проти себе. За таких умов було постановлено на обговорення питання щодо очевидної недопустимості даного відеозапису.

Прокурор просила надати оцінку вказаним доказам у ході ухвалення вироку у нарадчій кімнаті.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він на той час не розумів, що у подальшому буде підозрюваним і що йому буде пред`явлено обвинувачення, зазначив, що працівники поліції погрожували забрати дітей у його співмешканки, якщо він не буде співпрацювати.

Інші учасники зазначили, що цей доказ є недопустимим.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист. Недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Слід зазначити, що у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Балицький проти України, Шабельник проти України, Нечипорук і Йонкало проти України, Суд наголосив щодо недопустимості використання доказів, отриманих із порушенням права на мовчання та свободи від самовикриття, які лежать у основі поняття справедливого судового розгляду, а також, які отримані з порушенням права на захист.

Допит це слідча дія, що проводиться шляхом опитування особи з метою одержання даних щодо обставин, які підлягають доказуванню, а також для отримання іншої інформації, яка має доказове чи інше значення для кримінального провадження.

При цьому кримінальним процесуальним законом визначено, що в ході допиту підозрюваного у ході кримінального провадження щодо особливо тяжких злочинів присутність захисника є обов`язковою.

Положеннями ч. 1 ст. 240 КПК України визначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Тому суд погоджується з позицією сторони захисту про те, що в ході проведення слідчої дії органом досудового розслідування фактично проводився також і допит особи, якій у подальшому було пред`явлено обвинувачення, а не слідчий експертимент, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вказаний відеозапис в частині проведення допиту обвинуваченого ОСОБА_5 є очевидно недопустимим доказом, оскільки отриманий з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме: з порушенням права на захист та є доказом, що був отриманий з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

У ході судового розгляду слід припинити дослідження даного відеозапису в частині проведення допиту обвинуваченого та дослідити тільки ту його частину, яка відповідає меті проведення такої слідчої дії, як слідчий експеримент.

Керуючись ст. 87, 89 КПК України, суд,

постановив:

визнати очевидно недопустимим речовий доказ - відеозапис слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_5 в частині проведення його допиту як свідка та припинити дослідження файлів, на яких зафіксовано допит свідка ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3