ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/128/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

15 січня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року в кримінальному провадженні №0000593 від 31 жовтня 2022 року, стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111-2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», терміном до 19 січня 2024 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення невірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ст.111-2 КК України, адже встановлені в ході досудового розслідування обставини не відповідають диспозиції вказаної норми. В обвинувальному акті та інших матеріалах кримінального провадження фактично мова йде про можливе вчинення злочину передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

Крім того статтею 111-2 Кримінальний кодекс України доповнено лише 23 квітня 2022 року, хоча ОСОБА_9 вона інкримінується за діяння, що вчинені до зазначеної дати.

На думку захисника матеріали провадження не містять відомостей про те в чому саме був умисел на допомогу державі -агресору та метою яких саме дій було завдання шкоди інтересам України зі сторони ОСОБА_9 .

Зазначає, що сторона обвинувачення навмисно кваліфікує дії ОСОБА_9 за більш тяжкою статтею КК України щоб спонукати суд до продовження обвинуваченому саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що суд першої інстанції встановив існування ризику переховування ОСОБА_9 у зв`язку із тяжкістю можливого покарання, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Крім того, суд вказав на існування ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, хоч сторона захисту не заперечує проти показань свідків у цій справі та не оспорює їх.

Також суд безпідставно послався на існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню, адже навіть сторона обвинувачення в обвинувальному акті вказала пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю злочину.

Зазначає, що ОСОБА_9 є людиною похилого віку, має інвалідність 3 групи, потребує догляду та медичного обслуговування, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, одружений, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання та роботи, до кримінальної відповідальності не притягався, має бездоганну репутацію, багато років є членом виконкому Дніпровської районної ради Херсонської області. Крім того майнової шкоди інкримінованим злочином не нанесено, а ризик продовження чи повторення інкримінованої протиправної поведінки відсутній через деокупацію міста Херсон. Поруч із цим, вказані відомості всупереч приписам ст.178 КПК України не були враховані судом під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу.

Крім того, на думку сторони захисту, судом належним чином не обґрунтовано неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 іншого менш суворого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що за час перебування ОСОБА_9 під вартою стан його здоров`я погіршився, та в нього з`явилися хвороби, яких на час взяття під варту не було.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого в тому числі впливають на можливість його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки внаслідок поганої якості зв`язку та проблем зі слухом обвинувачений не чує, що відбувається в судовому засіданні.

Крім того апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що повний текст оскаржуваної ухвали було проголошено судом 24 листопада 2023 року, а оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27 листопада 2023 року. Вказує, що відсутність повного тексту судового рішення ускладнило подачу апеляційної скарги.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію захисників, просив звільнити його з під варти.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання захисника, а у разі поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Хоча ст.117 КПК України і містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ОП ККС ВС від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18), такими поважними причинами може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого суддею рішення, захворювання учасника провадження, інші непереборні обставини, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 21 листопада 2023 року Херсонським міським судом Херсонської області розглянуто клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Під час розгляду вказаного клопотання, приймали участь прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, строк апеляційного оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року для захисника ОСОБА_8 обчислюється з 22 листопада 2023 року по 27 листопада 2023 року.

З апеляційною скаргою на вказане судове рішення захисник ОСОБА_8 звернувся 29 листопада 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Поруч із цим, з огляду на те, що зі змістом повного тексту оскаржуваного судового рішення захисник ознайомився 27 листопада 2023 року, та в найкоротший строк звернувся з апеляційною скаргою, враховуючи, що після закінчення строку на апеляційне оскарження до подачі апеляційної скарги минув незначний час (два дні), протягом якого захисник здійснював дії щодо реалізації свого права на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що перелічені обставини є поважними причинами пропуску адвокатом ОСОБА_8 строку на апеляційне оскарження. Таким чином клопотання захисника підлягає задоволенню, а пропущений строк поновленню.

Щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати чи доведено стороною обвинувачення обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

На переконання суду апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000593 від 31 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України

В ході судового розгляду даного кримінального провадження, 20 листопада 2023 року прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.111-2 КК України, при цьому на даному етапі кримінального провадження продовжують існувати ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Крім того, прокурор послався на приписи ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів проти основ національної безпеки України, зокрема ст.111-2 КК України, за наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також прокурор просив не визначати обвинуваченому розмір застави, оскільки відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив подальше існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, передбачених п.1, 3,4 ч.1 ст.177 КПК України, та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Перевіривши зазначене судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони в повній мірі ґрунтуються на відомостях, що наявні в матеріалах провадження, які ретельно перевірені місцевим судом.

Зокрема, суд першої інстанції надав детальну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ст.111-2 КК України, який відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України та за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Під час досудового розслідування слідчим суддею було перевірено питання причетності ОСОБА_9 до вказаного кримінального правопорушення.

На даному етапі кримінального провадження судом першої інстанції перевіряється питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину.

Посилання захисника на невірну кваліфікацію дій ОСОБА_9 , а також про відсутність в його діях того чи іншого елементу складу злочину суд апеляційної інстанції вважає передчасними, оскільки встановлення всіх ознак складу інкримінованого злочину та як наслідок правильності кваліфікації дій особи, вирішується судом першої інстанції під час судового розгляду, який в даному випадку ще триває, а тому суд апеляційної інстанції не вправі надавати зазначеним питанням оцінку під час перегляду судового рішення про продовження дії запобіжного заходу.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про подальше існування ризиків передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, то на переконання суду апеляційної інстанції такі посилання захисника є непереконливими, адже відомості, що наявні в матеріалах провадження підтверджують подальше існування вказаних ризиків.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене сукупністю обставин, що встановлені на даному етапі кримінального провадження, серед яких зокрема тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, адже зазначений злочин відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому за вчинення злочину, передбаченого ст.111-2 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати обвинуваченого до вчинення таких дій. Таким чином існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до переховування.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що в даному випадку тяжкість покарання є не єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, адже як встановлено судом першої інстанції обвинуваченого було затримано при спробі перетину державного кордону України. Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є реальним.

Також судом першої інстанції враховано відомості про особу обвинуваченого який є особою похилого віку, має інвалідність ІІІ групи безстроково з причин каліцтва отриманого при виконанні службових обов`язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, як вірно враховано місцевим судом, продовжує існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, адже допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, а частина свідків є працівниками очолюваного обвинуваченим підприємства, а тому є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до незаконного впливу на них.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що сторона захисту не заперечує проти показань свідків у цій справі та не оспорює їх, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, адже відповідні свідки ще не допитані.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано послався на існування ризику можливого перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином, оскільки з огляду на можливу наявність у ОСОБА_9 зв`язків з представниками держави-агресора її збройним формуванням в тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора в м.Херсон, наявні достатні підстави вважати зазначений ризик таким, що продовжує існувати.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою відомості про особу обвинуваченого, зокрема про наявність у нього сім`ї, місця проживання, соціальних зв`язків та позитивної характеристики, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції в повній мірі врахував зазначені обставини. Разом із цим, відповідні відомості не спростовують висновки суду про існування ризиків передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із переліку ризиків, що наявні в даному кримінальному провадженні, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема щодо характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, а також відомостей про його особу, запобіжні заходи у виді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання у даному випадку не зможуть запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, а також ризику переховування.

Посилання захисника на погіршення стану здоров`я обвинуваченого апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки згідно наявної в матеріалах провадження відповіді начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в м.Києві та Київській області, у ОСОБА_9 хоч і виявлено ряд захворювань, проте, стан здоров`я ОСОБА_9 розцінюється як задовільний. Йому призначене симптоматичне лікування, яке може отримувати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор». Зазначену інформацію також враховано судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується не тільки на тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, та суспільній небезпечності інкримінованого злочину, а і сукупності даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України.

Що стосується доводів, захисника, з приводу участі обвинуваченого в судових засіданнях в режимі відеоконференції, то суд апеляційної інстанції вже звертав увагу сторони захисту, що участь обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції обумовлена безпековою ситуацією в Херсонській міській територіальній громаді, яка віднесена до території де ведуться бойові дії. Наведений спосіб участі обвинуваченого в судовому засіданні сприяє забезпеченню його безпеки.

Так, згідно відповіді начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №ДЕП-1167/ДЕП/11704/4.7/8-2_23/6/3/15-2 від 19 жовтня 2023 року, утримання осіб узятих під варту в межах м.Херсон можливе лише в ДУ «Північна ВК (№90)». Однак, перебування на даний час в Північній ВК (№90) засуджених та осіб, узятих під варту, в умовах гострої фази збройного конфлікту, наражатиме їх життя та здоров`я на небезпеку. А їх направлення до зазначеної установи, можливе лише за умови відсутності ворожого впливу та стабілізації ситуації, яка дозволить повноцінно забезпечити права та максимально зберегти особисту безпеку засуджених та осіб, узятих під варту.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року в кримінальному провадженні №0000593 від 31 жовтня 2022 року, стосовно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3