КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6916/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, з метою забезпечення збереження речових доказів, яке вилучене 06.10.2023 під час проведення особистого обшуку при затриманні ОСОБА_6 , а саме:

- грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі ) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів; 20000 (двадцять тисяч гривень) купюрами номіналом по 1000 і 500 гривень;

- мобільний телефон Redmi імеі НОМЕР_1 з сім-картою Vodafone.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання старшого слідчого в особливо важливих справ третього відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 та накласти арешт на вилучений мобільний телефон Redmi imei: НОМЕР_1 з сім карткою Vodafone.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не відповідає повноті судового розгляду.

Також апелянт зазначає, що у матеріалах справи, відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_6 та його захисника про розгляд клопотання. Ухвала не містить обґрунтування необхідності розгляду питання про арешт майна за відсутності сторони захисту.

Слідчим не доведено необхідність арешту вилучених у підозрюваного грошових коштів, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

Апелянт вказує на те, що відповідно до змісту протоколу затримання особи, ОСОБА_6 зазначав про те, що вилучені у нього грошові кошти є його особистими коштами, не мають відношення до кримінального провадження та призначалися на оплату за проведення операції. 13.10.2023 було заплановано проведення операції правого плечового суглобу ОСОБА_6 , що підтверджується консультативним заключенням від 22.09.2023, направленням, випискою лікаря медичного центру сімейного здоров`я та реабілітації «Геліос» та придбаними квитками на поїздку до м. Києва, де мала відбутися операція.

Проте, напередодні проведення операції, під час перебування ОСОБА_6 у м. Дніпро, останнього було затримано уповноваженими особами ГСУ ДБР та вилучено належне ОСОБА_6 майно.

Зі змісту ухвали вбачається, що вилучене 06.10.2023 під час особистого обшуку ОСОБА_6 майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

Проте ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не містяться посилання на ознаки вилучених в ході обшуку грошових коштів, які б були підставою для визначення їх речовими доказами у кримінальному провадженні, та докази, які б підтверджували як наявність ознак так і зв`язок цих ознак з кримінальним провадженням.

З огляду на вказане вище, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на належні ОСОБА_6 на праві власності грошові кошти, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, не надано доказів, що вилучене майно є предметом протиправної діяльності, об`єктом чи знаряддям злочину та відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим можливість визнання їх речовими доказами у даному кримінальному провадженні є необґрунтованою. Проте слідчий суддя не надала цьому правової оцінки.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. З урахуванням зазначеного, думки представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який вважав за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що слідчою групою Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000821 від 25.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 127 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем Національної гвардії України та перебуваючи на посаді головного сержанта 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, 01.07.2023, у вечірню пору доби, точний час у ході досудового слідства не встановлено, знаходячись за місцем розташування контрольно-спостережного пункту (далі - КСП) згаданої 9 стрілецької роти у АДРЕСА_1 , виявив ознаки алкогольного сп`яніння у стрільця 3-го відділення 3-го стрілецького взводу 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_10 , який є його підлеглим та, з метою його освідування, наказав останньому слідувати разом з ним у автомобілі Nissan X-Trail, державний номерний знак наразі слідством не встановлено, до медичного пункту 3 батальйону військової частини НОМЕР_2 , розташованому на відстані близько 8 км. у населеному пункті АДРЕСА_2 .

Слідуючи згаданим автомобілем до медичного пункту та виявивши що ОСОБА_10 стало зле і його нудить, ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 4, 6, 9, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи продемонструвати підлеглому ОСОБА_10 свою владу та перевагу над ним, принизити його честь і гідність, а також з метою покарання за вживання алкогольних напоїв, перевищуючи владу та застосовуючи фізичну силу, 01.07.2023, але не пізніше 21 год., точний час у ході досудового слідства не встановлено, витягнув ОСОБА_10 з салону вказаного автомобіля Nissan X-Trail та проти його волі заштовхав до багажника.

Після освідування, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 4, 6, 9, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи відкрито продемонструвати підлеглому ОСОБА_10 свою владу та перевагу над ним, принизити його честь і гідність, а також з метою покарати за вживання алкогольних напоїв, 01.07.2023, але не пізніше 23:59 год., точний час у ході досудового слідства не встановлено, доставив ОСОБА_10 на вказаному автомобілі Nissan X-Trail до контрольно-спостережного пункту 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, розташованого у АДРЕСА_2 , де, всупереч волі ОСОБА_10 , перевищуючи владу, застосовуючи фізичну силу, заштовхав його до металевої клітки (вольєра), що призначалась для утримання собак, завдаючи при цьому останньому фізичних та психологічних страждань, де той знаходився упродовж ночі до ранку 02.07.2023, точний час у ході досудового слідства не встановлено.

Отже, головний сержант 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою, перевищуючи 01.07.2023 за вказаних обставин владу та службові повноваження, вчинив дії, що обмежували невідчужувані та непорушні права, свободи та законні інтереси ОСОБА_10 на повагу до його гідності, на свободу та особисту недоторканність та на свободу пересування, визначені ст. 28, 29 та 33 Конституції України, тобто вчинив дії які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, а саме, дії, які ніхто не має права виконувати, а також застосував нестатутні заходи впливу щодо підлеглого, які є нелюдським та таким, що принижують гідність людини, а у своїй сукупності обмежували права, свободи та законні інтереси ОСОБА_10 і спричинили останньому фізичні та психічні страждання.

Продовжуючи свої злочинні дії, бажаючи продемонструвати підлеглому ОСОБА_10 свою владу та перевагу над ним, принизити його честь і гідність, а також з метою покарати за вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_6 , 02.07.2023, але не пізніше 10 год., точний час у ході досудового слідства не встановлено, знаходячись за місцем розташування згаданої 9-ї стрілецької роти у АДРЕСА_1 , вступив в злочинну змову із командиром 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_9 , з яким домовився про спільне вчинення злочинних дій відносно ОСОБА_10 , а саме застосування насильства, зокрема шляхом спричинення останньому тілесних ушкоджень та закопування його у землю заживо, згодивши місце, час, спосіб вчинення, зміст виконуваних функцій тощо.

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , 02.07.2023, близько 10 год. забрав ОСОБА_10 з контрольно-спостережного пункту 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, де останній знаходився з 01.07.2023 у металевій клітці (вольєрі), що призначалась для утримання собак, після чого доставив його на автомобілі Nissan X-Trail до контрольно-спостережного пункту 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, розташованого у АДРЕСА_1 .

Прибувши до згаданого контрольно-спостережного пункту 9-ї стрілецької роти, за вказаною адресою, ОСОБА_6 діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , наказав ОСОБА_10 взяти лопату та слідувати за ним. Після цього, ОСОБА_10 у супроводі ОСОБА_6 та невстановленого слідством на даний час військовослужбовця, пройшли до лісосмуги, розташованої на захід від КСП за залізничною колією, де на ділянці на відстані близько 90 метрів від КСП, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_10 копати яму.

Отримавши відмову виконати наказ ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 4, 6, 9, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи відкрито продемонструвати підлеглому свою владу та перевагу над ним, принизити його честь і гідність, а також з метою примушування всупереч волі особи до виконання наказу, перевищуючи владу застосовував насильство до підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 , а саме рукою в зону лівої лопатки два рази, чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , наказав присутньому, невстановленому слідством на даний час, військовослужбовцю викопати яму, а після того як яма була готова, наказав ОСОБА_10 лягти у яму.

Отримавши відмову виконати наказ ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 4, 6, 9, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи відкрито продемонструвати підлеглому свою владу та перевагу над ним, принизити його честь і гідність, а також з метою примушування всупереч волі особи до виконання наказу, перевищуючи владу застосовував насильство до підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 , а саме: металевим лізом (ковшом) лопати наніс два удари в область лівої лопатки та потиличну зону голови, чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

Оцінивши обстановку і сприйнявши дії і погрози ОСОБА_6 як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю ОСОБА_10 змирився з вимогами і наказами ОСОБА_6 і вимушений був всупереч своєї волі погодитись лягти до згаданої ями. ОСОБА_6 у свою чергу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , застосовував насильство до підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 , а саме: закопав останнього усупереч його волі заживо у ямі, закидавши ґрунтом висотою близько 30 см., таким чином, щоб на поверхні землі залишилась лише голова потерпілого, чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

Після цього ОСОБА_6 місце злочину залишив, віддавши присутньому, невстановленому слідством на даний час військовослужбовцю, наказ чергувати біля потерпілого щоб той не втік.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , разом з останнім, повернувся близько о 15 год. 02.07.2023 до ями, де був залишений і закопаний ОСОБА_10 .

Виявивши, що всупереч наказу ОСОБА_10 звільнився та виліз з ями, ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу розчистив за допомоги лопати згадану яму, а коли яма була готова наказав ОСОБА_10 лягти у яму.

Оцінивши обстановку і сприйнявши дії і погрози ОСОБА_6 як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю ОСОБА_10 змирився і всупереч своєї волі ліг до згаданої ями. ОСОБА_6 у свою чергу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , застосовував насильство до підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 , а саме: закопав останнього усупереч його волі заживо у ямі, закидавши ґрунтом висотою близько 30 см., таким чином, щоб на поверхні землі залишилися голова потерпілого та його голі ступні у шкарпетках, чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

При цьому, ОСОБА_6 , з метою присікання рухів потерпілого руками і ногами, які останній здійснював під час його закопування через фізичний біль, наніс потерпілому ОСОБА_10 металевим лізом (ковшом) лопати два удари по маківці голові та правому коліну. Свої дії ОСОБА_6 супроводжував постійним психологічним впливом по відношенню до потерпілого, погрозами насильства, зокрема у спосіб повторного і багаточисельного (8 разів) закопування та викопування потерпілого.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з метою реалізації злочинного умислу, після завершення закопування потерпілого, застосовував насильство до підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 , а саме: усією вагою свого тіла, обома ногами, став на ділянку ґрунту у ямі, на рівні якої знаходилась грудна клітина потерпілого, а також, з метою спричинення ще більшого фізичного болю, зробив кілька стрибків на цій ділянці. Окрім того, з цією ж метою ОСОБА_6 використовуючи дерев`яну палку наніс до 5 ударів по голих ступнях ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

Надалі, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу, після завершення закопування потерпілого, застосовував насильство до підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 , а саме: усією вагою свого тіла, обома ногами, став на ділянку ґрунту у ямі, на рівні якої знаходилась грудна клітина і ключиця потерпілого, а також, з метою спричинення ще більшого фізичного болю, зробив кілька стрибків на цій ділянці, чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , місце злочину залишили, віддавши присутньому, невстановленому слідством на даний час військовослужбовцю, наказ чергувати біля потерпілого щоб той не втік.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з метою реалізації злочинного умислу, близько 21 год. 02.07.2023 відкопав ОСОБА_10 , після чого супроводив його до контрольно-спостережного пункту 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 НГУ, де розмістив у одному з приміщень, зв`язавши руки клейкою стрічкою, а потім пластиковими хомутами, при цьому наніс кулаками рук декілька ударів у плечові суглоби, чим заподіяв останньому фізичний біль та моральні страждання.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , бажаючи продемонструвати підлеглому ОСОБА_10 свою владу та перевагу над ним, принизити його честь і гідність, а також з метою покарати за вживання алкогольних напоїв, перевищуючи владу надали підлеглим наказ за яким ОСОБА_10 помістили до підвального приміщення підсобної будівлі КСП 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, де останнього, всупереч його волі утримували, до ранку 04.07.2023, точний час у ході досудового слідства не встановлено, після чого відпустили.

Таким чином головний сержант 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у перевищення військовою службовою особою влади, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, а також у застосуванні нестатутних заходів впливу щодо підлеглого, застосуванні насильства щодо підлеглого, вчинені в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 426-1 КК України та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою покарати її та з метою залякування, вчинене представниками держави за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

Таким чином командир 9-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_9 , обґрунтовано підозрюється у перевищення військовою службовою особою влади, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, а також у застосуванні нестатутних заходів впливу щодо підлеглого, застосуванні насильства щодо підлеглого, вчинені в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 426-1 КК України та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою покарати її та з метою залякування, вчинене представниками держави за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

На підставі пункту 6 частини 1 ст. 615 КПК України, 06.10.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 127 КК України.

06.10.2023 о 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 426-1 ч. 3 ст. 127 КК України.

06.10.2023 о 22 год. 15 хв. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 426-1 ч. 3 ст. 127 КК України.

Також, слідством встановлено, що ОСОБА_6 відправляв фото закопаного в землю потерпілого ОСОБА_10 , на мобільний телефон ОСОБА_11 фельдшера 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ.

06.10.2023 під час затримання старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 - ОСОБА_6 під час особистого обшуку виявлено та вилучено:

- Гроші в сумі 2000 (дві тисячі ) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів; 20000 (двадцять тисяч гривень) купюрами номіналом по 1000 і 500 гривень;

- Мобільний телефон Redmi імеі НОМЕР_1 з сім-картою Vodafone.

06.10.2023 слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами зазначеного мобільного телефону, картки оператора мобільного зв`язку та грошових коштів, які вилучено в ході затримання ОСОБА_6

07.10.2023 старший слідчий в особливо важливих справах третього відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , за погодження прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 , звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено 06.10.2023 під час особистого обшуку ОСОБА_6 , а саме на:

- Гроші в сумі 2000 (дві тисячі ) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів; 20000 (двадцять тисяч гривень) купюрами номіналом по 1000 і 500 гривень;

- Мобільний телефон Redmi імеі НОМЕР_1 з сім-картою Vodafone.

17.10.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від задоволено вказане клопотання слідчої та накладено арешт на зазначене майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Оскільки дана ухвала оскаржена представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 ,тільки в частині накладення арешту на гроші в сумі 2000 (дві тисячі ) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів; 20000 (двадцять тисяч гривень) купюрами номіналом по 1000 і 500 гривень, тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах вимог поданої апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно, колегією суддів не вирішується.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000821 від 25.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 127 КК України, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахував, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1, ч. 3 ст. 127 КК Українита дійшов обґрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти на нього арешт.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 10 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчої та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. При цьому постановою слідчого від 06.10.2023 року вказані грошові кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні /т. 1 а.с. 200-212/, оскільки вони відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року в частині задоволенняклопотання старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про арешт майна та накладення арешту на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, з метою забезпечення збереження речових доказів, яке вилучене 06.10.2023 під час проведення особистого обшуку під час затримання ОСОБА_6 , а саме на грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі ) доларів США купюрами номіналом по 100 доларів; 20000 (двадцять тисяч гривень) купюрами номіналом по 1000 і 500 гривень, - залишити без зміни, а апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4