КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги з доповненнями представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2023 поновлено строк на звернення до суду із клопотанням про арешт майна, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 та накладено арешт на вилучений 13.10.2023 слідчими слідчої групи Державного бюро розслідувань, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2023 № 757/44335/23-к, під час обшуку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А3О» S/N: НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 та в інтересах власника майна ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу,

___________________________________________________________________________

Справа № 757/46336/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6762/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Також, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, посилаючись на те, що слідчим суддею безпідставно поновлено прокурору строк на звернення із клопотанням про арешт майна.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що для здійснення швидкого та ефективного досудового розслідування 24.02.2023 змінено орган досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження. При цьому, клопотання про арешт складено та підписано прокурором, який не приймав безпосередньої участі у слідчих та процесуальних діях на території Дніпропетровської області, а тому не було жодних перешкод подати зазначене клопотання у строк. У клопотанні не зазначено обставин, які б перешкоджали подати клопотання про арешт майна саме 15.10.2023.

Постанова слідчого про визнання майна речовими доказами не містить даних про те, які саме відомості може містити вилучений мобільний телефон, та обґрунтування відповідності даного майна критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України

Органом досудового розслідування не зазначено родових ознак вилученого мобільного телефону.

Ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та клопотання прокурора про арешт майна не містять відомостей про те, яким чином вилучений мобільний телефон може бути використаний у якості речового доказу, враховуючи те, що вказаним мобільним телефоном піозрюваний користувався у 2014-2015 роках, а також у період з 27.07.2023 по 13.10.2023.

Вилучений мобільний телефон має особисту цінність для підозрюваного.

Органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, зокрема відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу злочину, досудове розслідування здійснюється з порушенням права на захист ОСОБА_9 та поза строками досудового розслідування.

Апелянт зазначала, що наказ № 11аг «Про примусове відчуження майна на користь підрозділів військової частини» від 11.03.2022 винесений ОСОБА_9 для потреб територіальної оборони міста Дніпра, за наявності погодження виконкому Дніпровської міської ради, як того вимагає Закон України «Про передачу примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану».

25.03.2023 складено акти про примусове відчуження майна, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2023, в особі начальника відділення логістики військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_12 та Дніпровського міського голови ОСОБА_13 . В даному випадку оскаржувані акти не підписані власниками майна, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Також проведено оцінку майна, відповідно до Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», для забезпечення в подальшому можливості відшкодування власникам його вартості та складено відповідні звіти, що вказує на відсутність істотної шкоди як такої.

При цьому ТОВ «Квартал Груп» та ТОВ «Естейт Сіті» погоджувались із звітами про оцінку майна, що підтверджується позовною заявою до ОСОБА_9 , яка подана представником зазначених товариств до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої винесенням та реалізацією наказу Військової частини НОМЕР_3 № 11аг від 11.03.2022.

Крім того, апелянт звертала увагу на те, що потерпілі не мають жодних прав на земельні ділянки, на яких були розташовані об`єкти нерухомості.

Органом досудового розслідування не зазначено, які саме норми порушено ОСОБА_9 .

На переконання апелянта, наказ № 11 аг від 11.03.2022 є військовим тактичним рішенням, прийнятим в сфері оборони міста в реаліях розпочатої проти України, а в діях ОСОБА_9 відсутній злочинний умисел.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувають матеріали господарської справи (№ 904/868/22) за позовною заявою ТОВ «Квартал Груп» та ТОВ «Естейт Сіті» саме за обставинами, які розслідуються у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, а обставини даного кримінального провадження мають виключно господарсько-правовий характер.

Апелянт вважала, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000202 від 02.05.2022 закінчився 02.07.2022 та не був продовжений. Досудове розслідування з самого початку здійснюється відносно ОСОБА_9 , а тому починаючи з 02.05.2022 останній є особою, права та законні інтереси якого обмежуються.

Долучені до клопотання слідчого протоколи допитів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , представника ТОВ «Квартал Груп» та ТОВ «Естейт Сіті» ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вказані допити проведені з грубим порушенням вимог ст. 224 КПК України.

Також недопустимим доказом є висновок судової військової експертизи № 9605/9606/23-81 від 05.05.2023, оскільки експерти, при проведенні експертизи розглянули правові питання, які відносяться до компетенції суду.

Апелянт звертала увагу на те, що органом досудового розслідування допущено порушення вимог КПК України при складанні протоколу обшуку, а також права на захист під час проведення обшуку.

07.11.2023 від представника ОСОБА_7 та в інтересах власника майна ОСОБА_9 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона навела доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги та апеляційної скарги представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 .

У доповнення апелянт також вказувала на безпідставність аргументів сторони обвинувачення щодо незаконності Наказу № 11 аг, зокрема, відповідно до п. 10 наказу Головнокомандувача Збройних сил України «Про визначення районів ведення бойових дій», Дніпропетровську область віднесено до районів ведення бойових дій, а згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву», Сили територіальної оборони окремий рід сил Збройних сил України.

На переконання апелянта, вилучений мобільний телефон не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги з доповненнями та просили їх задовольнити, думку прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчими управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000202 від 02.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 357 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, здійснюється групою прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Як зазначено в клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що групою осіб розроблена схема протиправного заволодіння земельними ділянками, основним обґрунтуванням якої є необхідність примусового вилучення нерухомості на користь військових під час воєнного стану.

До зазначеної протиправної діяльності причетний ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 13.10.2023, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А3О» S/N: НОМЕР_1 .

Постановою слідчого ГСУ ДБР ОСОБА_19 від 13.10.2023 вилучений в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, 13.10.2023 ОСОБА_9 вручено повідомлення про підозру у перевищенні військовою службовою особою влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, вчиненому в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 426-1 КК України.

16.10.2023 заступник начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив поновити строк звернення до суду з клопотанням, та накласти арешт на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А3О» S/N: НОМЕР_1 , вилучений 13.10.2023 під час обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2023 поновлено строк на звернення до суду із клопотанням про арешт майна, задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вилучений 13.10.2023 слідчими слідчої групи Державного бюро розслідувань, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2023 № 757/44335/23-к, під час обшуку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А3О» S/N: НОМЕР_1 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на мобільний телефон, вилучений під час обшуку 13.10.2023 за місцем проживання ОСОБА_9 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000202 від 02.05.2022, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучений мобільний телефон, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його втрати, пошкодження, сховання, зіпсування чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження апелянтів про невідповідність вилученого мобільного телефону критеріям речових доказів, є безпідставними

Як убачається із даних постанови слідчого ГСУ ДБР ОСОБА_19 від 13.10.2023 про визнання вилученого за місцем проживання ОСОБА_9 мобільного телефону речовим доказом у кримінальному провадженні, останній містить інформацію в електронному виді про листування, фото/відео матеріали, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучений мобільний телефон зберіг на собі сліди або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на відсутність у кримінальному провадженні суб`єктивної та об`єктивної сторони складу інкримінованого ОСОБА_9 злочину, відсутність умислу у його діях, та доказів вчинення кримінального правопорушення, а також доводи про неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема протоколів допитів свідків, потерпілих та висновку судової військової експертизи від 05.05.2023, є передчасними.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Крім того, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на закінчення 02.07.2022 у кримінальному провадженні № 0000202 від 02.05.2022 строку досудового розслідування з тих підстав, що з самого початку досудове розслідування здійснюється стосовно ОСОБА_9 , ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як убачається з вимог п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить: вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно даних матеріалів судового провадження, ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000202 від 02.05.2022 повідомлено про підозру 13.10.2023, тобто до закінчення вісімнадцятимісячного строку досудового розслідування, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України для даної категорії злочину.

Після повідомлення ОСОБА_9 про підозру 13.10.2023 строк досудового розслідування розпочав відлік згідно вимог п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, та таким чином останнім днем строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000202 є 13.12.2023.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000202 закінчився 02.07.2022, не грунтуються на вимогах закону.

Доводи апелянта про те, що прокурором подано клопотання про арешт майна із порушенням визначеного КПК строку та без поважних причин пропуску такого строку, не можуть бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Посилання захисників на допущені органом досудового розслідування порушення вимог КПК України при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , фактично зведені до питання належності та допустимості доказів, зокрема даних протоколу обшуку та отриманих унаслідок проведеного обшуку доказів, що підлягає встановленню під час судового розгляду справи по суті та не є предметом оцінки суду на даній стадії досудового розслідування.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3