ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/740/24 Справа № 188/3/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000214 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обгрунтуванням застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертає увагу на те, що він з 16.11.2021 року перебуває під вартою.

Зазначає, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості.

Стверджує, що ризик переховування від суду є недоведеним.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, при цьому враховано обставини його вчинення та те, що частина території України є окупованою, а частина - знаходиться у зоні бойових дій.

До початку судового розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд цього провадження за його відсутності, при цьому зазначив, що апеляційну скаргу обвинуваченого підтримує.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора та захисника, проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000214 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 17.11.2021 року до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 25.12.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора були дотримані не в повному обсязі, оскільки постановлюючи ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не врахував вимоги, передбачені ч.4 ст.182 КПК України, та належним чином не обгрунтував неможливість визначення застави, з урахуванням тривалості перебування обвинуваченого під вартою.

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є частково обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, та обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наслідки якого призвели до смерті малолітньої дитини, а також особу обвинуваченого, який не працевлаштований.

Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, ризики незаконного впливу на свідків та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення колегія суддів вважає такими, що не доведені прокурором, оскільки клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 не містять фактів, які підтверджують наявність цих ризиків, так як з наданих матеріалів вбачається, що свідки вже допитані судом, а обвинувачений ОСОБА_6 є раніше не судимим.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а тому для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що інкримінований йому злочин, вчинений із застосуванням насильства, який призвів до смерті його малолітньої доньки, з якою він проживав в одному будинку разом із ще двома малолітніми дітьми та дружиною.

Таким чином, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Посилання обвинуваченого на те, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обгрунтуванням застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого та наявного ризику.

Доводи обвинуваченого про те, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.

Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно задовольнити частково, ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.02.2024 року включно.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час (більше 2 років) перебуває під вартою, а також враховуючи обставини кримінального правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_6 , майновий стан обвинуваченого, який не працевлаштований, відомості щодо його майна відсутні, і сімейний стан обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, ризик, передбачений ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2024 року встановлено в розмірі 3028 грн, що становить 242 240 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року задовольнити частково.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою до 21 лютого 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави, вважати, що ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; прибувати до суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4