ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

06 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосованих запобіжних заходів у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у виді домашнього арешту до обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та відсторонення від посади обвинуваченого ОСОБА_15 , клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження № 0000279 від 29.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.ч.2, 3 ст.146, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.ч.2, 3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.ч.1, 2 ст.263, ч.2, ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_14 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_15 , у вчиненні злочинів, передбачених, ч.5 ст.27, ч.2 ст.146, ч.2 ст.163, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 189, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. При цьому, матеріали справи містять заяви потерпілих про здійснення судового провадження за їх відсутності. Крім того, у судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_22 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином, однак до суду не з`явився. Суд, з урахуванням думки учасників судового провадження, а також того, що в даному судовому засіданні інтереси обвинуваченого ОСОБА_15 представив захисник ОСОБА_23 , вважає за можливе провести судове засідання за відсутності вказаних потерпілих та захисника ОСОБА_22 у зв`язку з невідкладністю розгляду заявлених клопотань.

Прокурором у судовому засіданні підтримані подані клопотання про продовження застосування до кожного з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до кожного з обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та про продовження відсторонення від посади обвинуваченого ОСОБА_15 . В обґрунтування заявлених клопотань прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до кожного з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час досудового розслідування не зникли та існувати не перестали.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора. При цьому, захисником ОСОБА_4 подано клопотання про зміну запобіжного заходу відносно його підзахисного на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт, або застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Доводи клопотання захисник обґрунтував відсутністю доведеності ризиків заявлених прокурором та заначив, що у обвинуваченого є міцні соціальні зв`язки, а саме він має постійне місце мешкання в Одесі, за місцем мешкання та за місцем роботи характеризується позитивно, має чисельні подяки за сумлінну службу в органах поліції, на утриманні має дружину ОСОБА_24 та має малолітню дитину ОСОБА_25 , батька ОСОБА_26 , мати ОСОБА_27 , які є пенсіонерами, батько інвалід, які мешкають в м. Краматорськ, Донецька область, перебувають в зоні бойових дій,

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора. При цьому, захисник ОСОБА_6 вважала за доцільне обрати відносно її підзахисного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт, обґрунтувавши свої доводи відсутністю ризиків заявлених прокурором та те, що обвинувачений має на утриманні сім`ю, а саме трьох дітей та є необхідність в їх утриманні, що було підтримано обвинуваченим.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила змінити цілодобовий домашній арешт на нічний домашній арешт, так як обов`язки покладені на нього під час дії запобіжного заходу ним не порушувались, обвинувачений довгий час утримувався під вартою та не брав участь у забезпеченні сім`ї та зміна запобіжного заходу на нічний домашній арешт надала б йому змогу працювати, щоб забезпечувати сім`ю. Крім того, звернула увагу на те, що обвинувачений поважає суд та буде виконувати обов`язки, покладені на нього нічним домашнім арештом. Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку захисника ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_28 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити цілодобовий домашній арешт на нічний, так як обов`язки покладені на нього під час дії запобіжного заходу ним не порушувались, ризики прокурором не доведені та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора у продовженні відсторонення ОСОБА_28 . Обвинувачений ОСОБА_28 підтримав думку захисника.

Прокурор та потерпілі, представник потерпілого заперечували проти клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та проти доводів сторони захисту.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, судом враховується позиція Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_12 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за однин з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; розмір шкоди, який завданий потерпілим у даному кримінальному провадженні злочинами, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 та про відшкодування якої потерпілі звернулись до суду з позовними заявами.

Судом також враховується те, що ОСОБА_12 маючи значний досвід роботи в органах поліції, обізнаний з заходами конспірації, використовуючи наявні у нього засоби та можливості, знайомства з іншими співробітниками правоохоронних органів Одеської області, може отримати паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд за межі України.

Зазначені обставини свідчать про існування ризику можливого переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від відповідальності як кримінальної так і цивільної.

Крім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитані обвинувачені, потерпілі та свідки, які підлягають безпосередньому допиту судом, суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, свідків, з метою їх залякування або викривлення їх показів, оскільки ОСОБА_12 обізнаний з місцем проживання потерпілих та свідків. Враховуючи, що ОСОБА_12 за рахунок раніше займаної посади та реалізації своїх повноважень, ОСОБА_12 має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади та використовуючи колишні зв`язки може впливати на потерпілих та свідків.

За таких обставин суд вважає, що не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченими впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених з метою їх залякування або викривлення їх показів.

Серед цього, судом враховується й те, що ОСОБА_12 має досвід роботи в системі органів ГУНП, а тому останній обізнаний з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень та може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню.

Разом з цим, судом не враховується ризик, заявлений прокурором щодо можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 інших кримінальних правопорушень, оскільки обґрунтування існування такого ризику клопотання прокурора не містить.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_12 перебуваючи на волі може переховатися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження до ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_13 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за однин з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; розмір шкоди, який завданий потерпілим у даному кримінальному провадженні злочинами, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_13 та про відшкодування якої потерпілі звернулись до суду з позовними заявами.

Судом також враховується те, що ОСОБА_13 маючи значний досвід роботи в органах поліції, обізнаний з заходами конспірації, використовуючи наявні у нього засоби та можливості, знайомства з іншими співробітниками правоохоронних органів Одеської області, може отримати паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд за межі України.

Зазначені обставини свідчать про існування ризику можливого переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від відповідальності як кримінальної так і цивільної.

Крім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитані обвинувачені, потерпілі та свідки, які підлягають безпосередньому допиту судом, суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, свідків, з метою їх залякування або викривлення їх показів, оскільки ОСОБА_13 обізнаний з місцем проживання потерпілих та свідків. Враховуючи, що ОСОБА_13 за рахунок раніше займаної посади, має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади та використовуючи це може впливати на потерпілих та свідків.

За таких обставин суд вважає, що не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченими впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених з метою їх залякування або викривлення їх показів.

Крім того, судом враховується те, що ОСОБА_13 має досвід роботи в системі органів ГУНП, а тому останній обізнаний з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень та може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню.

Разом з цим, судом не враховується ризик, заявлений прокурором щодо можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 інших кримінальних правопорушень, оскільки зазначений ризик не обґрунтований в клопотанні прокурора.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_13 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_13 перебуваючи на волі може переховатися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що було доведено прокурором в судовому засіданні.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_12 на не пов`язаний з триманням під вартою, судом зазначається наступне.

При вирішенні питання можливості зміни запобіжного заходу ОСОБА_12 на цілодобовий домашній арешт, суд приходить до висновку, що виключних обставин для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів суду не надано. Отже, суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт, в даному конкретному випадку, не є достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_12 .

Судом беззаперечно враховується те, що у обвинуваченого є постійне місце проживання, він позитивно характеризується за місцем проживання, має батьків, дружину та дитину, однак такі факти, з урахуванням обставин обвинувачення, за переконанням суду, не є беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу.

При цьому, в світлі обставин злочинів, які ставляться у вину ОСОБА_12 судом не беруться до уваги його позитивні характеристики з місця служби в правоохоронному органі, звідки він звільнений у зв`язку зі цією справою, та отримані ним грамоти та подяки. Суд відзначає, що відмінна поведінка на службі на день отримання ним грамот та подяк можливо і мала місце, але ці обставини на день розгляду клопотань у цій справі повністю нівельовані, тому і не беруться судом до уваги.

Крім того, враховуючи сукупність досліджених ризиків, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_12 злочинів, майновий та соціальний статус останнього, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу. На переконання суду такі не будуть ефективними запобіжними заходами і не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого обвинуваченого ОСОБА_12 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, вірогідність настання яких спонукало би його до належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, суд вкотре наголошує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

Таким чином, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 не суперечить положенням кримінального процесуального закону та правовим позиціям, викладеним у рішеннях Європейського Суду з прав людини «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання ризиків, які стали підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 та забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_12 процесуальних обов`язків.

Щодо доводів захисника ОСОБА_4 про посилкове посилання суду на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема на рішення «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України», судом зазначається наступне.

В доводах захисника ОСОБА_4 вбачається буквальне тлумачення рішень ЄСПЛ з одночасним аналізом конкретної справи та розгорнутого змісту.

В той час, суд звертає увагу захисника, що практика Європейського Суду з прав людини є своєрідним тлумаченням норм, виділенням суті положень Конвенції, що полегшує безпосереднє її застосування. ЄСПЛ офіційно не вважаються прецедентами, але є єдиним джерелом динамічного тлумачення Конвенції.

ЄСПЛ у своїй практиці дотримується не самого прецеденту як такого, він ставить відповідні правові питання та відповідає на них у процесі тлумачення Конвенції. Таким чином, суд здійснює нормотворчість шляхом створення правових позицій, заснованих на «букві» і «дусі» Конвенції.

Відтак, суд констатує, що доводи захисника є неспроможними в частині вимоги враховувати практику ЄСПЛ з тотожними обставинами справи, у тому числі інкримінуємої статті його підзахисному.

Доводи захисника про визначення розміру застави суд також визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки приймаючи рішення від 26.12.2023 року суд вже врахував обставини кримінального провадження, положення ч. 4 ст. 183 КПК України, виходячи із конкретних обставини інкримінованих обвинуваченим діянь, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, та не визначався розмір застави, й наразі суд, дослідивши клопотання сторони обвинувачення та беручи до уваги доводи сторін кримінального провадження, приходить до переконання про відсутність підстав для визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки злочини, які ставляться у вину останній пов`язані із застосуванням насильства.

Відповідаючи на доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 на запобіжний захід у виді домашнього арешту, з урахуванням соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме те, що він одружений, має на утриманні малолітніх дітей, має на утриманні батьків пенсіонерів, та позитивну характеристику з місця проживання, суд приходить до висновку, що виключних обставин для зміни обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів суду не надано. Дружина, малолітні діти, батьки-пенсіонери, позитивна поведінка серед знайомих не були стримуючими факторами для ОСОБА_13 для належної правослухняної поведінки, що потягло притягнення його до кримінальної відповідальності, а тому і можуть його не стримувати від неналежної процесуальної поведінки, вчинення спроб ухилитись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню у цій справі. Отже, суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт, в даному конкретному випадку, не є достатнім запобіжним заходом, який зміг би забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_13 .

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження до обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст.181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_14 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за одне з яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, може вчинити дії, спрямовані на приховування речей та відчуження майна, яке може бути конфісковане в разі ухвалення судом обвинувального вироку у справі, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Зазначені обставини свідчать про існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_14 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитаний сам обвинувачений, потерпілі, свідки, не досліджені письмові докази, отже існує ризик незаконно впливати на свідків, потерпілих та ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

Разом з цим, судом не враховується ризик, заявлений прокурором щодо можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 інших кримінальних правопорушень, оскільки зазначений ризик не обґрунтований в клопотанні прокурора.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризиків передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК, однак з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_14 у сукупності з іншими обставинами, а саме те, що він має постійне місце проживання, стан його здоров`я, що обвинувачений готовий працевлаштуватись, що обвинувачений покладенні на нього процесуальним законом обов`язки не порушував, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на два місяці.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_15 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за одне з яких, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вчинити дії, спрямовані на приховування речей та відчуження майна, яке може бути конфісковане, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Зазначені обставини свідчать про існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_15 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитаний сам обвинувачений, потерпілі, свідки, не досліджені письмові докази, отже існує ризик незаконно впливати на свідків, потерпілих та ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

Разом з цим, судом не враховується ризик, заявлений прокурором щодо можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_15 інших кримінальних правопорушень, оскільки зазначений ризик не обгрунтований в клопотанні прокурора.

Надаючи оцінку позиції сторони захисту щодо застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту до кожного з обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_28 , судом зазначається, що соціальні зв`язки кожного з обвинувачених, їх стан здоров`я та їх процесуальна поведінка беззаперечно мають істотне значення при вирішенні питання про вид запобіжного заходу, однак в даному випадку зазначені обставини не дають підстав для застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту кожному з обвинувачених, оскільки ризики негативної поведінки обвинувачених та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність застосування такого запобіжного заходу (перебуваючи не під цілодобовим домашнім арештом можуть переховатись від суду, здійснити вплив на потерпілих та свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) та запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що нічний домашній арешт не зможе запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, у зв`язку з чим доводи захисників про можливість застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту до кожного обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_28 суд визнає необґрунтованими та до уваги не приймає.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризиків передбачених п.п.1,3,4 ч. 1 ст.177 КПК, однак з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_15 у сукупності з іншими обставинами, а саме те, що він має соціальні зв`язки, що обвинувачений покладенні на нього процесуальним законом обов`язки не порушував, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на два місяці.

Суд вважає, що цілодобовий домашній арешт із покладанням процесуальних обов`язків визначених у ч. 5 ст.194 КПК, з носінням електронного засобу контролю, зможе уберегти від існуючих ризику переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Разом з тим, враховуючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також в зв`язку з проведенням активних воєнних дій на території Держави Україна збройними силами російської федерації, майже на всій території України лунають повітряні тривоги, що сповіщають цивільне населення про необхідність прослідувати до найближчого укриття, суд вважає за можливе надати обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідний дозвіл на перебування у бомбосховищі, чи іншому укритті на час оголошення повітряної тривоги у місцевості за місцем фактичного проживання, та у випадках необхідності отримання невідкладної медичної допомоги залишати житло, під час перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Заслухавши доводи прокурора про необхідність продовження відсторонення обвинуваченого ОСОБА_15 від посади, позиції інших учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 131 КПК України відсторонення від посади є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а тому будь-які обмеження щодо реалізації цього права, у тому числі і відсторонення особи від посади під час кримінального провадження, повинно здійснюватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно із ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 156 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Як передбачено вимогами ч. 2 ст. 157 КПК України, при вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати такі обставини: правову підставу для відсторонення від посади; достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; наслідки відсторонення від посади для інших осіб.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що за результатом розгляду клопотань про продовження відсторонення від посади суд встановлює, чи є достатні підстави вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці обвинуваченого, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або іншими діями протиправно перешкоджати кримінальному провадженню.

Вивченням матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, встановлено, що є злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_15 були скоєні з використанням ним посади та службового становища, тому достатні підстави вважати, що ОСОБА_15 , перебуваючи на посаді керівника Відділення №28 (Одеса) Мережа відділень №1 (Одеса) Регіональна мережа №5 (Одеса) Національна дирекція Операційна дирекція, під час судового розгляду кримінального провадження, може використовувати свої службові повноваження та можливості у власних інтересах та інтересах третіх осіб впливати на свідків, потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, суд зазначає, що займана обвинуваченим посада керівника Відділення №28 (Одеса) Мережа відділень №1 (Одеса) Регіональна мережа №5 (Одеса) Національна дирекція Операційна дирекція, об`єктивна потреба здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських заходів щодо забезпечення діяльності підприємства вимагає від ОСОБА_15 комунікації з працівниками вказаного підприємства. Однак зміст і характер спілкування вказаних осіб не може бути предметом контролю з боку прокурора або суду. Суд не виключає, що у такий спосіб обвинувачений матиме можливість прямо або опосередковано впливати на позицію свідків та потерпілих, здійснювати на них відповідний тиск з метою домогтися вигідних для себе свідчень під час судового розгляду.

Отже, суд дійшов висновку, що кількісно ті ризики, які стали підставою для відсторонення від посади, на даний час не зникли та існувати не перестали.

Протягом дії попередньої ухвали суду забезпечити досягнення цілей, заради яких було здійснено відсторонення від посади, іншими засобами було неможливо.

Враховуючи те, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений перебуваючи на посаді може продовжити використовувати займану посаду в особистих цілях та в інтересах третіх осіб, а відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Щодо доводів захисника ОСОБА_4 про те, що прокурором подані зазначені клопотання за тривалий час до спливу строку запобіжних заходів, судом зазначається, що ч.1 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, інші обмеження не передбачені законом, у зв`язку з чим суд розглянув зазначені клопотання через з їх невідкладність.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований до обвинувачених ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кожного з них окремо, запобіжний захід у виді тримання продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 квітня 2024 року.

Застосований до обвинувачених ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до кожного з них окремо, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати житло де кожен з них мешкає, за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та/або у разі оголошення повітряної тривоги з метою перебування в укритті та покладені на обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на кожного з них окремо, обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України продовжити строком на 2 (два) місяці.

Виконання ухвали суду в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 покласти на прокурора, який підтримує публічне обвинувачення у кримінальному провадженні, контроль за поведінкою та контроль в частині носіння електронного засобу обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , покласти на співробітників Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Продовжити строк відсторонення обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від посади керівника Відділення №28 (Одеса) Мережа відділень №1 (Одеса) Регіональна мережа №5 (Одеса) Національна дирекція Операційна дирекція, строком на 2 місяці, тобто до 06 квітня 2024 року.

Строк дії ухвали суду в частині продовження щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить до 05 квітня 2024 року, включно.

Строк дії ухвали суду про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладених обов`язків закінчується 06.04.2024 року включно.

Строк дії ухвали суду про продовження відсторонення від посади обвинуваченого ОСОБА_15 становить до 06 квітня 2024 року, включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали. В іншій частині ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 09 лютого 2024 року о 15:00 годині в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/24066/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/1290/24

Головуючий суддя ОСОБА_1