У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 4 м. Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0004476, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.09.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Щорськ, Криничанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

потерпіла: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В :

У провадження судді надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004476, внесеного 19.09.2023 відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він 01.09.2023 приблизно о 13 годині 20 хвилин рухаючись на автомобілі марки «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в світлу пору доби по бульвару Олександрійському в напрямку до Площі Соборної в місті Біла Церква, Київської області в лівій смузі руху, не врахувавши дорожню обстановку, перед нерегульованим пішохідним переходом, де в правій смузі руху зупинився інший транспортний засіб для надання переваги пішоходу, не зменшив швидкість, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля та мала перевагу в русі.

Таким чином водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими», п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 2.3 д) Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Водій не повинен створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 18.4. Правил дорожнього руху України, де вказано, що «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 , 1976 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої лобкової кістки, дане ушкодження відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більше ніж 3 тижні.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.3. 2.3(6), 2.3 (д) п. 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричиненням потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підпадають під кваліфікацію за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 у зв`язку з примиренням з обвинуваченим ОСОБА_3 , просила закрити кримінальне провадження відносно останнього, мотивуючи тим, що не має до ОСОБА_3 жодних матеріальних та моральних претензій. На підтвердження заявленого клопотання, надала відповідну заяву, в якій ОСОБА_5 просила суд закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у зв`язку з їхнім примиренням.

Крім цього, потерпіла ОСОБА_5 наполягала, що її клопотання заявлено нею добровільно і не пов`язано з тиском на неї з боку будь-яких осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину визнав, фактичні обставини не оспорював, оскільки повністю з ними погоджується, просив закрити провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Крім цього обвинуваченому ОСОБА_3 судом було роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності, а саме за ст. 46 КК України, яке не відноситься до реабілітуючих обставин, на що ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на закриття кримінального провадження відносно нього.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 під час судового засідання наполягали на закритті кримінального провадження, у зв`язку з примиренням останніх.

Дослідивши клопотання потерпілої, з`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти закриття кримінального провадження з підстав зазначених потерпілою, а також враховуючи позицію обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення клопотання потерпілої. При цьому в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, кримінальне правопорушення ним вчинено у тверезому виді, в судовому засіданні щиро каявся, вину визнав у повному обсязі, матеріальна та моральна шкода відшкодована в повному обсязі, суд проаналізувавши та зіставивши клопотання потерпілої з вимогами КПК України, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно з пунктом 1 частини 2 статті 284 наведеного Кодексу кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 288 КПК України, суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Дотримуючись сталості та єдності судової практики, умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим є вчинення нею вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Отже, вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку із примиренням такого з потерпілою та закриття кримінального провадження з цієї підстави, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів з необережною формою вини та згідно з вимогою УІТ, останній раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, під час керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп`янінні не перебував, а також враховуючи позицію потерпілої, яка просила звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та зазначила, що будь-яких претензій матеріального й морального характеру до останнього не має та проти закриття кримінального провадження не заперечує.

Суд впевнився, що примирення з боку потерпілої стало результатом її добровільного волевиявлення.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 цієї статті (у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності), не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Оскільки, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав згоду на закриття кримінального провадження з вказаних підстав, суд вважає можливим звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та закрити кримінальне провадження.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся.

Суд вирішуючи питання щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню, в порядку статей 122-124 КПК України та вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до висновку Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 342/1560/20 зазначено, що примирення винного з потерпілим (стаття 46 Кримінального Кодексу України) є нереабілітуючою підставою, яка дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження у значеній формі, без використання прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодовувати саме винна особа. При цьому Верховний Суд врахував висновок Великої Палати у постанові від 17.06.2020 у провадженні № 13-47кс20 (справа 598/1781/17), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватися не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

За таких умов процесуальні витрати по кримінальному провадженню, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь Держави.

На підставі ст. 46 КК України, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 286, п. 2 ч. 3 ст. 314, 477, 370, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання потерпілої ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004476від 19.09.2023 відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 2390,00 грн. (дві тисячі триста дев`яносто гривень).

Речові докази, а саме транспортний засіб марки «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , залишити у останнього, як у власника майна.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Білоцерківського міськрайонного суду Київської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Копія ухвали вручається обвинуваченому та прокурору негайно після її проголошення.

Суддя Ольга БОНДАРЕНКО