Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Новгород-Сіверською установою виконання покарань №131 Чернігівської області кримінальне провадження № 0004586 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 162 КК України, за апеляційними скаргами прокурора та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області 05 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області 05 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 162 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України - один рік один місяць обмеження волі; за ч. 2 ст. 162 КК України - два роки шість місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначено - два роки шість місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілих.

Судом вирішено питання щодо речових доказів кримінальному провадженні.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 27 липня 2019 року близько 09 год. 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у дворі будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , під час сварки з дружиною ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс їй кухонною вилкою та кулаком правої руки не менше шести ударів в область голови і правої руки, заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

12 серпня 2019 року біля 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в під`їзді будинку АДРЕСА_3 біля дверей квартири АДРЕСА_4 , належній ОСОБА_7 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, в ході суперечки, погрожуючи застосуванням насильства, шляхом сильного ривка вхідних дверей, незаконно проник до вищевказаної квартири проти волі власника.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо нього положень ст. 75 КК України, оскільки таке покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, який вчинив злочини в стані алкогольного сп`яніння. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України - один рік один місяць обмеження волі; за ч. 2 ст. 162 КК України - два роки шість місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України - остаточне покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення 14.08.2019 року по 05.12.2019 року із розрахунку:день тримання під вартою за день позбавлення волі.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, доводять, що судом, на їх думку, ОСОБА_6 , який є громадянином іншої держави, не має постійного місця проживання та джерела доходів на території України, посвідка на проживання якого закінчилася, і зловживає спиртним призначено надто м`яке покарання.

Просять скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначитиОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 162 КК України покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, без застосування ст. 75 КК України, чим буде обмежено спілкування обвинуваченого з ними та членами їх сім`ї.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора та потерпілої ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, які за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, не досліджувалися, і яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється апелянтами.

Із змісту поданих апеляційних скарг вбачається, що в них фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, яке, на думку, апелянтів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, яке, виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: "Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України".

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття "особа обвинуваченого" вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття "особа винного".

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, як видно з вироку, врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, що не знайшло заперечень з боку прокурора при апеляційному розгляді, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, за час перебування у слідчому ізоляторі в період з 14 серпня 2019 року до дня ухвалення вироку зарекомендував себе з позитивної сторони, обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих, які щодо міри покарання покладалися на розсуд суду, і призначив ОСОБА_6 за скоєне покарання в межах закону, належним чином вмотивувавши рішення щодо застосування положень ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2