ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000329, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному у період часу з 22.00 год. до 06.00 год. залишати житло за місцем його мешкання строком до 25 лютого 2024 року включно, з покладенням на нього таких обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду, окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю або у випадку перебування на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у медичних закладах та пов`язаних із вказаним лікуванням пересувань; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Однак, на думку слідчого судді, прокурором в судовому засіданні необґрунтована необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_11 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На переконання слідчого судді запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде гарантувати виконання підозрюваним на час досудового розслідування процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти встановленим ризикам, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із виключенням вільного переміщення та обмеженням у комунікації.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_11 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскаржуваної ухвали було оприлюднено лише 28 грудня 2023 року, по суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити слідчому у застосуванні будь-якого запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги підозрюваний посилається на те, що слідчим суддею було не у повній мірі встановлено усі фактичні обставини справи, які впливають на застосування запобіжного заходу. Як вбачається із клопотання та доданих до нього доказів, слідчим не наведено та не надано жодного належного доказу, який би свідчив про наявність ризиків, зазначених у клопотанні та ухвалі слідчого судді. Зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази свідчать, що він не вчиняв дій, направлених на спричинення тілесних пошкоджень та в його діях відсутня особлива зухвалість та винятковий цинізм, що є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України. Наголошує на тому, що прокуратурою у постанові від 14 липня 2016 року вже було висловлено свою позицію та оцінку його дій, за якою у діях ОСОБА_11 не вбачалось кримінального правопорушення, хоча її і було скасовано ухвалою слідчого судді від 13 жовтня 2016 року. До клопотання слідчого долучено лише саме повідомлення про підозру від 28 липня 2016 року, однак доказів його вручення чи направлення на поштову адресу до клопотання не було долучено. Крім того, підозрюваний ОСОБА_11 у проміжок часу з 2010 по 2015 рік перебував на посаді депутата Жовтневої районної ради у м.Кривому Розі, що свідчить про необхідність застосування особливого порядку вручення підозри на підставі ст.481 КПК України. У проміжок часу з 13 жовтня 2016 року до 10 квітня 2023 року жодних слідчих дій відносно нього не вчинялось, постанови про розшук не виносились, що додатково свідчить про те, що він не мав наміру переховуватися від органів досудового розслідування. Вказує на те, що у розумінні ст.49 КК України наявний сплив строків давності для притягнення підозрюваного до відповідальності. Із наведеного вбачається, що слідчий та прокурор не мали права ініціювати застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про дотримання захисником строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Відповідно до ст. 395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З клопотання підозрюваного слідує, що у судовому засіданні, в якому він приймав участь було оголошено лише резолютивну частину ухвали, копію повного тексту ухвали слідчого судді він отримав лише 28 грудня 2023 року.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, а також враховуючи позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року слід задовольнити.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів провадження слідує, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000329 від 10 квітня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Як було встановлено під час апеляційного перегляду, 26 грудня 2023 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, за ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, (хуліганство), вчиненого групою осіб.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: оглядом відеофайлу у мережі Інтернет від 01 листопада 2014 року; показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; висновками судово-медичних експертиз №2451 від 04 листопада 2014 року, №2450 від 04 листопада 2014 року, №2452 від 04 листопада 2014 року, висновками додаткових судово-медичних експертиз №2709 від 29 грудня 2015 року та №2707 від 20 січня 2016 року, протоколом огляду місця події від 31 жовтня 2014 року, протоколами оглядів СD-диску за участю потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 від 06 травня 2015 року, протоколами проведення впізнання особи за фотознімками за участю потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 від 25 грудня 2015 року, а також іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.

В межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 .

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_9 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.

Також, слідчим суддею було встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років, в зв`язку з чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Слідчий суддя, дослідивши надані органом досудового розслідування матеріали, прийшов до висновку про необгрунтованість слідчим та прокурором необхідності застосування до підозрюваного виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з урахуванням особи підозрюваного і встановлених під час розгляду клопотання обставин прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Водночас, застосовуючи ОСОБА_9 запобіжний захід, судом хоча і встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, проте, не обґрунтувано необхідність саме домашнього арешту та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Так, розглядаючи клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

У рішенні ЄСПЛ по справі Бузаджі проти Республіки Молдова від 04 липня 2019 року, в пунктах 86-91 зауважено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Суд постановив, що цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі.

У рішенні по справі Александровська проти України від 25 березня 2021 року ЄСПЛ відзначив, що Конвенція вимагає, щоб під час обрання запобіжного заходу суди розглядали також і не пов`язані з позбавленням свободи заходи. При цьому рішення про тримання під вартою чи його продовження не може ґрунтуватися винятково на серйозності висунутих обвинувачень, а його обґрунтування не може бути абстрактним, узагальненим чи стереотипним.

З огляду на те, що домашній арешт є способом позбавлення свободи в розумінні ст.5 Конвенції, обґрунтування доцільності його застосування також не може бути абстрактним, узагальненим чи стереотипним.

Так, слідчий суддя хоча і послався в оскаржуваному судовому рішенні при обранні запобіжного заходу на відомості про особу підозрюваного, однак належним чином не врахував їх, зокрема, те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, є особою середнього віку, має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом ІІ групи, має міцні соціальні зв`язки, у тому числі має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, дані про те, що останній схильний до антисоціальної поведінки, відсутні, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику, встановленому судом.

При цьому, всупереч висновкам слідчого судді, ОСОБА_9 відповідно до наявних у матеріалах провадження документів є фізичною особою підприємцем, а також головою ГО СОЮЗ ГРОМАДЯН КРИВОРІЖЖЯ, та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту створить для підозрюваного істотні труднощі у можливості реалізовувати своє конституційне право на працю та отримувати дохід для забезпечення його життєдіяльності.

Крім того, в контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Розглядаючи клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя не врахував, що хоча слідчий в клопотанні і посилається на оголошення 28 липня 2016 року підозрюваного ОСОБА_9 у розшук, разом з тим в матеріалах провадження відсутні та під час розгляду клопотання у суді першої інстанції й апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що 28 липня 2016 року підозрюваного ОСОБА_9 було оголошено у розшук.

Відсутні у матеріалах провадження і відомості про здійснення органом досудового розслідування у порядку, передбаченого КПК України, викликів ОСОБА_9 до слідчого чи прокурора для проведення слідчих чи процесуальних дій, а також докази на підтвердження фактів неявки останнього за такими викликами.

Також, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 , перебуваючи наразі на домашньому арешті, умови цього запобіжного заходу не порушує, належним чином виконує покладені судом на нього обов`язки, з`являється у кожні судові засідання суду апеляційної інстанції та не вчиняє жодних спроб ухилятись чи перешкоджати досудовому розслідуванню.

При цьому прокурором не надано відомостей про те, що підозрюваний не з`являється до слідчого, прокурора чи слідчого судді за викликом, що свідчить про належне виконання підозрюваним покладених на нього КПК України обов`язків.

Вищевикладені обставини, на думку суду апеляційної інстанції, істотно знижують можливість настання встановленого ризику, а також переконують апеляційний суд, що для його запобігання достатньо застосування запобіжного у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість вчиненого злочину не є достатньою підставою для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, Європейський суд з прав людини у справі Мамедова проти Росії від 01 червня 2006 року вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_11 у проміжок часу з 2010 року по 2015 рік перебував на посаді депутата Жовтневої районної ради у м.Кривому Розі, що свідчить про необхідність застосування особливого порядку вручення підозри на підставі ст.481 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний порядок повідомлення про підозру застосовується лише у випадку, якщо особа на момент повідомлення про підозру є діючим депутатом. Разом з тим, відповідно до матеріалів провадження повідомлення про підозру складено 28 липня 2016 року та фактично вручено підозрюваному 26 грудня 2023 року, тобто в той період часу, коли підозрюваний вже не перебував на посаді депутата Жовтневої районної ради у м.Кривому Розі.

Щодо посилання підозрбюваного на те, що злочин він не вчиняв, то слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій підозрюваного, надання оцінки чому, відповідно кримінального процесуального закону, відбувається на іншій стадії кримінального провадження, а саме, при ухваленні судового рішення по суті справи.

Що стосується тверджень ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що у розумінні ст.49 КК України наявний сплив строків давності для притягнення його до відповідальності, то слід зазначити, що слідчий суддя відповідно до вимог КПК України здійснює розгляд справи в межах заявленого клопотання, в даному випадку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, за наявності підстав для застосування вимог ст.49 КК України ОСОБА_9 не позбавлений можливості звернутись із відповідним клопотанням в порядку, передбаченому КПК України.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_9 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити підозрюваному ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклики прокурора, суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що у разі не виконання покладених обов`язків, до ОСОБА_9 може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і покладене грошове стягнення у 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання покласти на прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4