Справа№ 953/6749/23
н/п 1-кп/953/1083/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001221 від 26.05.2023 за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ясинувата, Донецької області, громадянина України, із середньою-технічною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, який працює слюсарем з механозбиральних робіт ТОВ «Підприємства Агретехком», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 України,-

ВСТАНОВИВ:

20.05.2023 в ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив стажування на посаді менеджера у ФОП ОСОБА_5 та перебував на своєму безпосередньому робочому місці в офісі за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 в той же день, близько 09:00 год., переслідуючи корисливий мотив і маючи на меті привласнення чужого майна, яке у подальшому збирався обернути на власну користь, тим самим поліпшити своє матеріальне становище, маючи доступ до інформації щодо замовлень будівельних матеріалів, самостійно почав обробляти замовлення на закупівлю товару для його подальшої реалізації клієнту ОСОБА_6 на загальну суму 13 000 грн.

В подальшому ОСОБА_4 , відповідно до своїх функціональних обов`язків, зателефонував водієві ОСОБА_7 та дав останньому вказівку забрати товари за сформованим замовленням та відвезти їх до клієнта за адресою: АДРЕСА_4 . Водій ОСОБА_7 виконав доставку товару до клієнта ОСОБА_6 , однак перед тим, як відвантажувати товар, зателефонував до ОСОБА_4 та запитав про рахунок на який клієнт повинен перерахувати грошові кошти в якості оплати за товар. В свою чергу ОСОБА_4 , знаючи, що на території України запроваджено режим воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_8 №64/2022 від 24.02.2022 (продовженого указом №58/2023 від 06.02.2023), переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на привласнення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись тим, що водій ОСОБА_7 та клієнт ОСОБА_6 вважають, що його дії є правомірними та направленими на виконання своїх функціональних обов`язків, замість номера рахунку ФОП ОСОБА_5 вказав номер своєї власної карти АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_1 , на яку клієнт ОСОБА_6 використовуючи інтернет-банкінг перерахував 13000 грн.

Отримавши у такий спосіб грошові кошти в сумі 13000 грн., які були йому ввірені, ОСОБА_4 умисно не повернув їх до каси ФОП « ОСОБА_5 », а звернув на свою користь, тим самим привласнив вказані грошові кошти та розпорядився ними у подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушення визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати. Фактичні обставини кримінального правопорушення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорює. Надав суду показання, що дійсно, 25.05.2023, він проходив стажування на посаді менеджера у ФОП ОСОБА_5 та перебуваючи на своєму безпосередньому робочому місці в офісі за адресою: м. Харків вул.Чернишевська, 61, самостійно почав обробляти замовлення на закупівлю товару для його подальшої реалізації клієнту ОСОБА_6 на загальну суму 13 000 грн. Надалі, з метою незаконного збагачення, він надав водію, який повинен був відвантажити клієнту товар, замість номера рахунку ФОП ОСОБА_5 , номер своєї власної карти АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_1 , на яку клієнт ОСОБА_6 використовуючи інтернет-банкінг перерахував 13000 грн. Отримані грошові кошти в сумі 13000 грн., обвинувачений не повернув до каси ФОП ОСОБА_5 , а звернув на свою користь.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що вину він визнає добровільно, без примусу. Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.

Сторона захисту та сторона обвинувачення не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Надав суду письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що потерпілий прохає суд здійснити судовий розгляд даного кримінального провадження без його участі, проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України не заперечує.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч.3 ст.349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, оскільки показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених під час судового розгляду обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікує його дії за ч.4 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.191 КК України є тяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має зареєстроване та фактичне місце проживання, не є інвалідом, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, офіційно працевлаштований.

Згідно з даними досудової доповіді Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 02.10.2023 ОСОБА_4 за місцем фактичного проживання та в побуті характеризується цілком позитивно, криміногенних або антисоціальних зв`язків не виявлено, коло спілкування та соціальне оточення знаходиться на загальноприйнятому позитивному рівні. За місцем офіційного працевлаштування ТОВ « Підприємство Агротехком» характеризується з позитивного боку. Факторів, які підвищують ризик вчинення кримінального правопорушення, не встановлено. Ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, органом пробації оцінюється як середній. Дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого за місцем його проживання, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявленні фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби), у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, крім обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який є особою середнього віку, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований та має зареєстроване та фактичне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, згідно досудової доповіді уповноваженого органу відділу пробації ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства оцінюється як середній, а також поведінку до вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.191 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язанні з управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями.

Разом з цим, враховуючи зазначене, особу обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до вчиненого злочину, думку сторони обвинувачення та висновок органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також з метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 2 роки, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети, та застосування до нього положень ст.75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати, речові докази - відсутні.

Під час судового розгляду запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язанні із управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями на строк 2 (два ) роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 06.11.2023.

Згідно п.п.1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їм про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1