Справа № 309/3162/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/318/20 за апеляційною скаргою та змінами до неї прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2019 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, одруженої, працюючої в салоні краси «Карамель», уродженки м. Тульчин Вінницької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2019 року, обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1404,37 гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 2689,40 грн. судового збору на користь держави.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22 вересня 2018 року о 17 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою м. Хуст, вул. Карпатської Січі, 14 «А» під час конфлікту з ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, умисно, схопила ОСОБА_9 лівою рукою за волосся, а правою подряпала обличчя, після чого штовхнула ОСОБА_9 в сторону стіни, внаслідок чого ОСОБА_9 отримала легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта №194 від 27.09.2018 року наслідки тілесних ушкоджень у виді зчесаних саден в області обох гомілково-ступневих суглобів, виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, що діяли по механізму удару та тертя-ковзання і кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

За вказане кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказав на те, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог закону. Зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, встановлені під час кримінального провадження та здійснив перевірку їх доказами, однак не дав їм належну оцінку, тобто судом не надано оцінки показам свідків у даному кримінальному провадженні, хоча такі були допитані судом, та покази яких мали суперечливі дані, а також у вироку суду не зазначив як доказ показання експерта, а отже не дав йому належної оцінки. Просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати, та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції, а також просив дослідити під час апеляційного розгляду оскаржуваний вирок суду, журнал судових засідань, технічний носій інформації на якому зафіксовано хід судового розгляду.

Разом з тим, прокурор подав зміни до апеляційної скарги в яких вказав, що оскаржуваний вирок суду відносно ОСОБА_7 підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання та вважає, що обвинувачена ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки інкриміноване їй кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку, за яке передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі, і з часу його вчинення (22.09.2018) минуло більше 2 років. На підставі викладеного, просить суд оскаржуваний вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_7 відповідно до ч.5 ст.74 КК України від покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишити без змін.

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказав на те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а суд в порушення вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України не повернув акт прокурору через невірне та необ`єктивне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення. Просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 - виправдати.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в яких вказала, що вирок суду від 08.04.2019 року є законним, обґрунтованим та об`єктивним, оскільки судом першої інстанції досліджено всі обставини справи, та винесено справедливий вирок. Призначене покарання засудженій ОСОБА_7 є необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів. Просить суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , а вирок суду залишити без змін.

Від ОСОБА_7 та її захисника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу та просили її задовольнити та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої, захисника та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачена, захисник та потерпіла сторона належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченої, захисника та потерпілої сторони.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Як свідчать матеріали кримінального провадження судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційних скаргах захисника обвинуваченої про те, що вирок суду є необґрунтований, оскільки відсутні докази, які б підтверджували факт вчинення обвинуваченої ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення та її причетність до цього, не ґрунтуються на матеріалах даного кримінального провадження та спростовуються доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 було вчинено 22 вересня 2018 року, також відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 у період з 2018 по 04.12.2023 вчинила інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення, зокрема, кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що на час апеляційного розгляду закінчився встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Оскільки відсутня така згода обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд зобов`язаний звільнити особу від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу іззмінами до неї прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2019 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - змінити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді