Справа № 359/1315/24
Провадження № 1-кс/359/283/2024
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2024 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без технічної фіксації в приміщенні суду клопотання слідчого слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000365, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

05 лютого 2024 року слідчий СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області, звернулася з вказаним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що слідчим відділом Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000365 від 30 січня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 будучи раніше судимим, останній раз вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року за ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, на шлях виправлення не став, та знову вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, 30 січня 2024 року, близько 15 години 15 хвилин, перебуваючи в приміщенні кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, що належить фізичній особі- підприємцю ОСОБА_5 , код ЄДРПОУ № НОМЕР_1 .

Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи характер своїх неправомірних дій, передбачаючи настання наслідків у вигляді відкритого викрадення чужого майна та свідомо бажаючи цього, усвідомлюючи, що введений в державі військовий стан не припинено і не скасовано, підійшов до барної стійки вищевказаної кав`ярні, де стояв декоративний чобіток з грошовими коштами, взяв своєю рукою грошові кошти в сумі 260 гривень та поклав до лівої зовнішньої кишені своєї куртки в яку був одягнений, після чого, не зважаючи на вимогу працівника закладу ОСОБА_6 , в присутності якої останній відкрито заволодів коштами, повернути грошові кошти, вийшов із приміщення кав`ярні, тим самим вчинив грабіж вищезазначеного майна.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим завдав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , код ЄДРПОУ № НОМЕР_1 , майнової шкоди на загальну суму в сумі 260 гривень.

30.01.2024, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які мають значення для досудового розслідування та в подальшому можуть бути доказами під час судового розгляду, слідчим слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 складено протокол про затримання ОСОБА_4 , в порядку статі 208 КПК України, під час якого проведено особистий обшук останнього в ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти в загальній сумі 146 гривень, які поміщено до поліетиленового сейф-пакету №KIV 1140927, на який нанесено пояснювальний напис з підписами понятих та слідчого; мобільний телефон марки «NOKIA» темно-сірого кольору, який поміщено до поліетиленового сейф-пакету №SUD 1032424, на який нанесено пояснювальний напис з підписами понятих та слідчого, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів при ВП №2 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області.

30.01.2024 слідчим ОСОБА_3 винесено постанову про визнання вищевказаного майна речовим доказом.

Беручи до уваги, що в рамках кримінального провадження необхідно провести ряд експертиз за участю вилучених речових доказів, на них збереглися інші сліди вчинення кримінального правопорушення, які в подальшому можуть бути використані як доказ під час судового розгляду, необхідно накласти арешт на вказане майно.

У судове засідання слідчий Бориспільського РУП та прокурор не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час там місце розгляду справи. Натомість до початку розгляду клопотання від слідчого ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання без її участі, доводи, викладені в клопотанні підтримує в повному обсязі та просить задовольнити клопотання.

Власник майна, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляд клопотання, в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, згідно якої вказав, що не може бути присутнім в судовому засіданні при розгляді даного клопотання, проти накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон не заперечує.

Враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, то згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить до висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Встановлено, що до ЄРДР внесені відомості про те, що 30 січня 2024 року до чергової частини Бориспільського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , про те, що 30 січня 2024 року приблизно о 15 год. 15 хв. невстановлена особа перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 здійснила відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене в умовах воєнного стану, заволодівши грошовими коштами у сумі 260 гривень. Вказані дії кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Внесення цих відомостей до ЄРДР підтверджується витягом з кримінального провадження №0000365 від 30 січня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 будучи раніше судимим, останній раз вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2020 року за ч.2 ст.185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, на шлях виправлення не став, та знову вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, 30 січня 2024 року, близько 15 години 15 хвилин, перебуваючи в приміщенні кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, що належить фізичній особі- підприємцю ОСОБА_5 , код ЄДРПОУ № НОМЕР_1 . Вказана обставина підтверджується копією протоколу огляду від 30 січня 2024 року.

Постановою слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 від 30 січня 2024 року вищезазначені, вилучені предмети, визнано речовими доказами у криміналь-ному провадженні.

Відповідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомос-тей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесу-льних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провад-ження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Як вбачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на майно, необхідно з метою збереження речових доказів.

У статті 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено з матеріалів клопотання, виявлені та вилучені 30 січня 2024 року, в ході проведення обшуку предмети на час розгляду клопотання є таким, що відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України щодо речових доказів, оскільки є об`єктами, які зберегли на собі відомості, які мають значення в даному кримінальному провадженні для встановлення обставин злочину та можуть бути використані як докази, а тому потребують детального дослідження шляхом проведення експертного дослідження та низки слідчих дій.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначене майно є речовим доказом, матеріальним об`єктом, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, у зв`язку з чим забезпечення його збереження в тому ж вигляді, в якому воно перебуває після вилучення, з метою попередження його можливого зникнення, втрати, передачі або настання інших наслідків, являється одним із способів встановлення доказів в кримінальному провадженні. Тому існують підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна, що буде відповідати завданням кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, буде пропорційним.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено не обхід-ність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 371, ст. 372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого СВ Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на вилучені 30 січня 2024 року під час особистого обшуку ОСОБА_4 :

- грошові кошти в загальній сумі 146 гривень, які поміщено до поліетиленового сейф-пакету №KIV1140927, на який нанесено пояснювальний напис з підписами понятих та слідчого;

- мобільний телефон марки «NOKIA» темно-сірого кольору, який поміщено до поліетилен-нового сейф-пакету № SUD 1032424, на який нанесено пояснювальний напис з підписами понятих та слідчих.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1