Справа № 953/251/24
Провадження № 1-кс/953/520/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Харків Слідчий суддя Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 12 квітня 2023 року застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нефтекумськ РФ, громадянина Російської Федерації, військовослужбовця ЗС РФ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України за наступних обставин.

У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

У ході активних бойових дій з метою подальшого руху ЗС РФ у напрямку м. Харкова та забезпечення подолання супротиву військ України на території Харківської області військовослужбовцями ЗС РФ у березні 2022 року взято під повний контроль ряд населених пунктів.

Водночас, для реалізації своїх цілей та перегрупування військових сил, знищення військовослужбовців і техніки України військовослужбовці ЗС РФ розмістилися на території населеного пункту Ізюмської міської об?єднаної територіальної громади, де на той час перебувало цивільне населення, яке не брало участі у збройному конфлікті.

Починаючи з березня 2022 року та до моменту деокупації зазначеного населеного пункту, а саме до вересня 2022 року, військовослужбовці ЗС РФ повністю контролювали територію Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, де розмістили бойову техніку, безперешкодно пересувалися вулицями, користувалися майном місцевих жителів, спілкувались з ними, залякували їх та погрожували фізичною розправою, контролювали їх переміщення в межах населеного пункту, проводили рейди по домоволодіннях 3 метою повного підкорення жителів волі військовослужбовців РФ.

Маючи контроль над Ізюмською міською об`єднаною територіальною громадою Харківської області військовослужбовці ЗС РФ переконались, що на цій території проживає лише цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікті та не може чинити будь-якого супротиву їх волі.

Згідно з положеннями ст. 2 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949 (далі - Конвенція), учасниками якої є, зокрема Україна та РФ, Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони

конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Статтею 147 Конвенції передбачено, що серйозними порушеннями є дії, якщо хї здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 3 Конвенції сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої є раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

а) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

с) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження.

Відповідно до положень ст. 72 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім?ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Жінки потребують особливого захисту від будь-якого зазіхання на їхню честь (жіночу сексуальну свободу та автономію) і, зокрема, захисту від зґвалтування, примушування до проституції чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність.

Також, ст. 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол 1,) від 8 червня 1977 року (далі - Протокол), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь- якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

а) насильство над життям, здоров?ям і фізичним та психічним станом

осіб, зокрема:

а.1) вбивство;

b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі;

е) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Водночас, ч. 1ст. 76 Протоколу, передбачено, що жінки користуються особливою повагою і їм забезпечується захист, зокрема, від зґвалтування, примусу до проституції і будь-яких інших форм непристойних посягань.

Крім того, відповідно до ст. 87 Протоколу Високі Договірні Сторони і сторони, що перебувають у конфлікті, повинні вимагати від воєнних командирів, оскільки це стосується осіб, які входять до складу підлеглих їм збройних сил, та інших підлеглих їм осіб, щоб вони не допускали порушень Конвенцій і цього Протоколу ,і в разі потреби, перепиняли ці порушення ат повідомляли про це компетентні власті. З метою запобігання порушенням і перепинення хї Високі Договірні Сторони і сторони, що перебувають у конфлікті, повинні вимагати, щоб особи, які входять до складу підлеглих їм збройних сил, були обізнані з обов?язками, що покладаються на них Конвенціями і цим Протоколом. Високі Договірні Сторони і сторони, що перебувають у конфлікті, повинні вимагати від кожного командира, який знає про те, що його підлеглі чи інші особи, що перебувають під його контролем, мають намір вчинити або вчинили порушення Конвенцій або цього Протоколу, вжиття необхідних заходів щодо запобігання подібним порушенням Конвенцій або цього Протоколу і, за потреби, щодо порушення дисциплінарного чи кримінального переслідування проти тих, хто вчинив такі порушення.

Таким чином, військовослужбовці ЗС РФ, які контролювали територію населених пунктів Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади Харківської області, були обізнані та повинні були дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, а керівництво військових частин, які окупували населені пункти Харківської області, зобов`язані забезпечити дотримання норм міжнародного гуманітарного права їх підлеглими.

Однак, у ході досудового розслідування кримінального правопорушення встановлено, що військовослужбовцями РФ умисно здійснювалися дії, які порушували закони та звичаї ведення війни, що закріплені в Конвенції про захист цивільного населення під час війни, а також в інших міжнародних договорах, що визначають права і обов`язки військовослужбовців, а також цивільного населення.

Досудовим розслідування встановлено, що полковник 99 самохідного артилерійського полку 3 мотострілецької дивізії НОМЕР_1 загальновійськової армії західного військового округу ЗС РФ ОСОБА_6 на прізвисько « ОСОБА_7 » та військовослужбовець 99 самохідного артилерійського полку 3 мотострілецької дивізії 20 загальновійськової армії західного військового округу ЗС РФ ОСОБА_8 на прізвисько « ОСОБА_9 », які були обізнані та повинні були дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, в умовах повного контролю військовослужбовцями ЗС РФ над територією населеного пункту АДРЕСА_2 , де проживало цивільне населення, яке не брало участі у збройному конфлікті та не могло чинити будь-якого супротиву волі окупантів, допустили порушення законів та звичаїв війни, які полягають в наступному.

Зокрема, 14.04.2022 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_8 домовилися про спільне вчинення порушення законів та звичаїв війни у вигляді жорстокого поводження, а також застосування фізичного, морального примусу та сексуального насильства щодо цивільного населення.

З метою реалізації єдиного умислу, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 14.04.2022, перебуваючи на території населеного пункту м. Ізюм Харківського району Харківської області, почали обходити будинки та перевіряти осіб, які в них проживали.

Так, 14.04.2022 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, маючи єдиний умисел на порушення законів і звичаїв війни, зайшли на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із сім`єю проживала ОСОБА_10 та її батько ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_8 усвідомлювали, що сім`я ОСОБА_10 та її батько ОСОБА_11 складається із цивільних осіб, які не виконували та не сприяли виконанню будь-яких бойових задач, були одягнені у цивільний одяг, займалася цивільними справами та не мали можливості чинити опір і будуть підкорюватись будь-яким вимогам внаслідок загрози їхньому життю та життю їхніх близьких.

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 вступити у сексуальний зв`язок з його керівником ОСОБА_6 , на що ОСОБА_10 відповіла відмовою на пропозицію останнього, після чого ОСОБА_8 залишив територію домоволодіння.

Цього ж дня, близько 22 год 30 хв на територію вищезазначеного домоволодіння прибули ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у підвальному приміщенні, де переховувалися від обстрілів, однак почувши, що на територію домоволодіння зайшли сторонні особи, вирішили вийти на вулицю.

Далі, перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_10 відрекомендуватись та повідомив, що вона зобов`язана називати його на прізвисько « ОСОБА_7 ». Також в ході розмови ОСОБА_6 наполегливо вимагав від ОСОБА_10 проїхати з ним у невідомому напрямку та в подальшому вступити з ним в сексуальний зв`язок. Отримавши відмову, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишили територію домоволодіння.

Наступного дня, 15.04.2022 близько 5 год 30 хв ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , продовжуючи діяти за попередньою змовою групою осіб, використовуючи транспортний засіб - мопед темного кольору, знову приїхали на територію зазначеного домоволодіння, у підвальному приміщенні якого на той час перебували родина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації спільного з ОСОБА_8 злочинного наміру, схопив ОСОБА_11 за руку, витягнув останнього з підвального приміщення, завів його ліву руку за спину та тримаючи таким чином його у неприродному положенні спричинив ОСОБА_11 фізичний біль, а далі приставив пістолет до його потилиці з вимогами покликати доньку останнього ОСОБА_10 , яка знаходилась в підвальному приміщенні.

Після чого, ОСОБА_11 , перебуваючи у зазначених примусових умовах та з огляду на неспроможність чинити опір через страх застосування ОСОБА_6 і ОСОБА_8 вогнепальної зброї, фізичного насильства відносно ОСОБА_11 та членів його сім`ї, виконав вимоги ОСОБА_6 , а саме зайшов до підвального приміщення та повідомив ОСОБА_10 про необхідність вийти з нього.

Після того, як ОСОБА_10 вийшла з підвального приміщення на вимогу ОСОБА_6 , він повідомив останній, що оскільки вона напередодні відмовилась повечеряти з ним, сьогодні повинна виконати його вимоги, а також погрожуючи зброєю, на підтвердження реальності своїх намірів, зробив постріл з пістолету в напрямку вуличного туалету. В той же час на території домоволодіння знаходився ОСОБА_8 , який був озброєний АК-74.

З метою усунення вчинення будь-яких дій з боку членів родини ОСОБА_10 , ОСОБА_6 під загрозою застосування зброї наказав ОСОБА_11 та іншим членам його сім?ї та сім?ї ОСОБА_10 залишатись в підвалі, зачинивши двері ззовні.

Разом з цим, ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_6 , що має необхідність сходити до туалету, на що останній надав дозвіл і наказав ОСОБА_8 охороняти ОСОБА_10 , щоб вона не втекла.

Будучи наляканою за своє життя та життя своєї родини ОСОБА_10 вийшла з вуличного туалету та підійшла до ОСОБА_6 , який, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на насильницькі дії сексуального характеру, та усвідомлюючи протиправність їх вчинення відносно цивільного населення в умовах окупації населеного пункту ЗС РФ наказав ОСОБА_10 іти до входу в будинок, що знаходився з іншого боку будівлі, відчинити двері та, з особливою зухвалістю, запропонував ОСОБА_10 обрати ліжко, де буде вчинено сексуальне насильство стосовно останньої. На чисельні благання ОСОБА_10 не вчиняти жодних дій насильницького характеру стосовно неї, ОСОБА_6 відреагував погрозами, а саме навів на неї пістолет та наказав роздягатися. При цьому, ОСОБА_8 , з метою реалізації вищевказаного умислу, залишився біля входу в кімнату і стежив за коридором, тим самим спостерігав за подіями, які відбувалися в кімнаті та одночасно допомагав ОСОБА_6 усувати перешкоди, сприяючи вчиненню останнім дій сексуального характеру щодо потерпілої.

Користуючись тим, що ОСОБА_10 знаходиться у пригніченому стані та не здатна була чинити опір, ОСОБА_6 навівши на останню пістолет, в порушення вимог ч. 2 ст. 27 Конвенції та ч. 1 ст. 76 Протоколу, відповідно до яких жінки потребують особливого захисту від будь-якого зазіхання на їхню честь, і, зокрема, захисту від зґвалтування чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність, сів на диван та під загрозою застосування зброї, здійснив акт сексуального насильства, а саме: дії, пов`язані із оральним проникненням в тіло ОСОБА_10 з використанням своїх геніталій, без її добровільної згоди на це (зґвалтування), внаслідок чого спричинив фізичний біль і моральні страждання останньої. Під час цього ОСОБА_6 періодично направляв пістолет на ОСОБА_10 .

Користуючись тим, що ОСОБА_10 не здатна чинити опір, ОСОБА_6 упродовж 20-30 хвилин вчиняв насильницькі дії сексуального характеру, а саме дії пов`язані з вагінальним проникненням в її тіло його геніталій, без її добровільної згоди на це, тобто зґвалтував ОСОБА_10 , чим спричинив їй фізичний біль і моральні страждання.

Після вчинення вищевказаних насильницьких дій сексуального характеру ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_8 залишили територію подвір`я та поїхали в невідомому напрямку.

15 січня 2024 року слідчий 1-го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

В обґрунтування клопотання слідчий також посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження; вчинити інші кримінальні правопорушення. Так, на даний час підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду та знаходиться на території РФ, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликом слідчого не прибув, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, тобто підозрюваний перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий також просить врахувати ту обставину, що вік та стан здоров`я не перешкоджають підозрюваному вчиняти злочини, перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та ухилятися від слідчого, прокурора і суду, а також те, що ризик продовження злочинної діяльності є високим, оскільки останній є військовослужбовцем ЗС РФ та у нього наявна вогнепальна зброя. З урахуванням викладених обставин на думку слідчого жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити запобіганню існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження..

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальним обов`язкам та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою..

Прокурор просить розглянути клопотання за відсутності підозрюваного з тих підстав, що матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний умисно переховується від слідства та суду на території РФ з метою уникнення кримінальної відповідальності. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого з підстав недоведеності зазначених прокурором ризиків, а також у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів на підтвердження факту знаходження підозрюваного на території РФ.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Слідчим надані достатні відомості, які свідчать про перебування на цей час підозрюваного на території Російської Федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає наявними правові підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 193 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Слідчим відділом Управління СБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 12 квітня 2023 року.

08 листопада 2023 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручено останньому у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик останнього відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України 08 листопада 2023 року опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Постановою слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 від 27 листопада 2023 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Постановою слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 від 27 листопада 2023 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Постановою слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 від 27 листопада 2023 року відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Надані стороною обвинувачення докази у їх обсязі свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: протокол допиту потерпілого від 12.04.2023, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.04.2023, протокол проведення слідчого експерименту від 12.04.2023, протокол огляду місця події від 12.04.2023, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 12.04.2023, протокол допиту потерпілого від 12.04.2023.

Зазначені докази на думку слідчого судді не містять ознак очевидної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 2, п. 3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду; можливість знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному суд враховує його особистість, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації. Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, ту обставину, що підозрюваний є військовослужбовцем ЗС РФ, на цей час він перебуває на території Російської Федерації та знаходиться у розшуку, слідчим суддею не встановлено наявність будь-яких зв`язків підозрюваного з державою Україною, виходячи зі змісту формулювання підозри, враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії, направлені на отримання доказів, підозра обґрунтовується показаннями потерпілих та свідків, слідчий суддя вважає доведеними існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків, передбачених п.1, п. 2, п. 3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є виключними обставинами та у їх сукупності виправдовують тримання підозрюваного під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Прокурором під час судового розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави відносно ОСОБА_6 при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 12 квітня 2023 року застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Київського районного суду міста Харкова для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1