Житомирський апеляційний суд
Справа №272/408/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000099 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 червня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черняхів, Житомирської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати. Повторно дослідити письмові докази, розглянути клопотання захисту про визнання доказів недопустимими (т.4 а.с.192, т.5 а.с.115), допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України закрити, за відсутністю події кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінку показам свідків та також письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає їх неналежними та недопустимими. Вказує, що Положенням про дозвільну систему та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї… та вибухових речовин, затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 не передбачено надання дозволу на зберігання військової зброї, отже станом на 27.12.2017 не існувало Закону про обов`язкове ліцензування такого виду господарської діяльності як зберігання зброї військового призначення або боєприпасів до неї.

Зазначає, що судом не враховано, що згідно Статуту ДП «Промінь» вказані види діяльності «Виробництво вибухових речовин та Виробництво зброї та боєприпасів», а само підприємство знаходиться в управлінні Державного концерну «Укроборонпром». Вважає, що судом не надано оцінки Договору №12 від 17.09.2010 року, укладеного між «Небо України» та «Промінь», на підставі якого здійснювалася господарська діяльність щодо розбирання зенітних керованих ракет 5В27Д (база в/ч НОМЕР_2 ) та Договору комісії від 17.09.2012 між «Укрспецекспорт» та «Небо України», яким передавалися на комісію вироби 5В27Д, чим підтверджено законне походження вказаного майна. Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки факту використання складського приміщення Т128 військовою частиною НОМЕР_2 , не досліджено акт прийому-передачи сховища та не врахована відповідь національної поліції про те, що на відносини, пов`язані з вибуховими матеріалами, які призначені для військового використання не поширюються повноваження НП про дозвільну систему. Зазначає, що судом не враховано Розпорядження КМУ №220-р від 23.04.2003 яке дозволяє ДП «Промінь» здійснювати утилізацію бойової зброї та боєприпасів до неї, а також їх складових. Посилається на те, що ОСОБА_8 з 27.12.2017 фактично перебував у відпустці і не міг давати згоди на перевезення вказаного майна, та йому невідомий був зміст ящиків, які були перевезені до складу ДП «Промінь». Вказує, що всі наявні журнали судових засідань не відповідають технічним носіям, на які здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

В запереченні з доповненнями на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , яке надійшло від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 червня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі три роки 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено рахувати з часу затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 6292 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Так, 12.03.2016 року наказом № 55-к Державного концерну «Укроборонпром» ОСОБА_8 призначений на посаду директора Державного підприємства «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», розташованого в с.Новоівницьке по вул.Лісова, 16 Андрушівського району Житомирської області.

Згідно контракту від 12.03.2016 року, укладеного Державним концерном «Укроборонпром» із ОСОБА_8 , керівник ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» здійснює поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечує його високоприбуткову діяльність, ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, діє на засадах єдиноначальності. Керівник організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством України, статутом підприємства та цим контрактом; керівник зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку.

Відповідно до п. 2, 3, 10 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 р. визначено, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать зокрема, вибухові матеріали та речовини. Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система. Дозволи на виготовлення, зберігання та використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття та функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, видаються на ім`я керівників підприємств, установ і організацій, а також громадянам строком на 3 роки. Дозволи на придбання та перевезення цих предметів, матеріалів і речовин видаються на строк до 3 місяців.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 визначено, що здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають підприємствам дозволи на придбання, зберігання вибухових матеріалів та речовин, на відкриття та функціонування сховищ, складів і баз, де вони зберігаються.

Достовірно знаючи вищезазначений порядок поводження зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, ОСОБА_8 , будучи директором ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» порушив вказані вимоги закону за наступних обставин.

27.12.2017 року близько 12 год. 16 хв. до ОСОБА_8 звернувся голова наглядової ради Корпорації «Небо України» ОСОБА_11 , який попросив останнього прийняти на зберігання та забезпечити зберігання на складі ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» вибухових речовин - зарядів твердого ракетного палива «5Б84» у кількості 112 штук та зарядів твердого ракетного палива «5Б29» у кількості 8 штук, які належать на праві власності Корпорації «Небо України» та зберігались у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокується поблизу ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь».

У свою чергу ОСОБА_8 , будучи директором ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», достовірно знаючи про те, що ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» не має дозволу на зберігання вибухових речовин, погодився на дану пропозицію ОСОБА_11 та 27.12.2017 року близько 12 год. 28 хв. діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання відповідних наслідків, без передбаченого законом дозволу, в порушення п.п. 2, 3, 10 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р., п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 р., надав вказівку підлеглому йому працівнику - завідувачу складом ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» ОСОБА_13 про приймання від представників військової частини НОМЕР_2 та розміщення на складі підприємства для подальшого зберігання ящиків із зарядами твердого ракетного палива, повідомивши при цьому, що у ящиках знаходяться запасні частини.

Після цього ОСОБА_13 , будучи підлеглим ОСОБА_8 та діючи за його вказівкою, не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , 27.12.2017 року одержав від представників військової частини НОМЕР_2 та помістив на зберігання в приміщення складу «Т-128» ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», розташованого по вул.Лісова, 16 в с.Новоівницьке Андрушівського району Житомирської області, ящики, в яких знаходились вибухові речовини заряди твердого ракетного палива «5Б84» у кількості 112 штук та заряди твердого ракетного палива «5Б29» у кількості 8 штук, про що доповів ОСОБА_8 .

Вказаними умисними діями ОСОБА_8 із використанням підлеглого працівника та наданих йому в оперативне управління складських приміщень ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» прийняв на зберігання вказані вибухові речовини без передбаченого законом дозволу, та забезпечив їх подальше зберігання в приміщенні складу«Т-128» ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», розташованого за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Новоівницьке, вул. Лісова, 16, до моменту їх виявлення правоохоронними органами.

В ході проведення обшуку вказаного складського приміщення «Т-128» ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», розташованого за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Новоівницьке, вул. Лісова, 16, було виявлено заряди твердого ракетного палива 5Б84 у кількості 112 штук та заряди твердого ракетного палива 5Б29 у кількості 8 штук, які згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи Житомирського НДЕКЦ МВС України за №4/31-10/87 від 30.08.2018 являються зарядами твердого ракетного палива 5Б84 у кількості 112 штук для стартових двигунів ракет 5В27 та є вибуховою речовиною на основі нітроцелюлози, нітрогліцерину, тринітротолуолу, яка за хімічним складом характерна для нітроцелюлозних порохів, твердих ракетних палив; зарядами твердого ракетного палива 5Б29 у кількості 8 штук для маршових двигунів ракет 5В27 та є вибуховою речовиною за компонентним складом характерною для вибухових речовин системи «окисник+відновник» сумішевих твердих ракетних палив, на основі перхлорату амонію, металічного алюмінію, каучуку являються придатними для проведення вибуху та використання за призначенням.

Під час апеляційного розгляду захисником заявлено клопотання про повторний допит свідків, дослідження всіх письмових доказів та визнання доказів недопустимими.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував щодо повторного допиту свідків та дослідження письмових доказів, колегія суддів вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що сторона захисту обгрунтовує вказане клопотання лише незгодою з оцінкою письмових доказів сторони обвинувачення, які містяться в матеріалах провадження та які були досліджені судом першої інстанції безпосередньо, колегія суддів вважає, що клопотання захисника в частині повторного дослідження письмових доказів не підлягає задоволенню.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.89 КПК України

суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. А тому клопотання захисника у вказаній частині є передчасним.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що клопотання захисника про повторний допит свідка ОСОБА_11 підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції його було допитано в режимі відеоконференції і дійсно аудіовідеозапис допиту вказаного свідка є неякісною, а тому для усунення зазначених недоліків та перевірки показів вказаного свідка колегія клопотання захисника в цій частині підлягає задоволенню

Крім того, під час апеляційного розгляду відбулася заміна судді з судді ОСОБА_14 на суддю ОСОБА_4 , яка повідомила сторонам, що вона ознайомилася з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згодна з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені.

За таких обставин, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, які не наполягали на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді та просили продовжити апеляційний розгляд, а також враховуючи, що продовження апеляційного розгляду не може негативно вплинути на судовий розгляд, колегія суддів вважає можливим продовжити апеляційний розгляд відповідно до вимог ч.2 ст.319 КПК України.

При цьому, докази, що були дослідженні під час апеляційного розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судового рішення.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав та пояснив, що раніше до розподілу склад Т128 належав військовій частині. Після розподілу даний склад перейшов до ДП «ЖРЗРО «Промінь». В кінці 2017 року військова частина вивезла своє майно, але ще залишилась одна кімната в складі. Ключі від складу Т128 були у ОСОБА_13 , а від кімнати, де зберігалось майно військової частини, були у представника військової частини ОСОБА_12 27.12.2017 року йому зателефонував командир військової частини ОСОБА_15 , щоб проїхати на склад НОМЕР_3 . Він подзвонив завідуючому складом ОСОБА_13 та попросив посприяти військовим. Вважає, що військова частина самостійно перевезла порохи в склад НОМЕР_3 . В подальшому, коли він був звільнений, від виконувача обов`язки директора підприємства ОСОБА_16 йому стало відомо про зберігання цих порохів на складі. В подальшому він приїзди на територію ДП «ЖРЗРО «Промінь», бачив опломбовані ящики, організував їх погрузку на автомобіль військової частини і яким чином вони знову опинились у складі Т128 йому невідомо.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення.

Проте, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді техніка відділу. Йому відомо, що Корпорація «Небо України» тимчасово зберігала на території військової частини НОМЕР_2 маршові двигуни до ЗРК у 8 великих ящиках та у менших за розмірами ящиках. Дані ящики вивозились приблизно у 2017-2018 роках з військової частини на територію ДП «ЖРЗРО Промінь». Наказ щодо вивезення ящиків з маршовими двигунами він отримав від свого безпосереднього керівника підполковника ОСОБА_12 , який вказав до якого складу на території заводу «Промінь» везти. Розвантажували ящики з маршовими двигунами він і Мисник від військової частини та допомагали двоє із заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Ніякі акти прийому-передачі такого вантажу він не підписував, присутній був працівник ДП «ЖРЗРО Промінь» ОСОБА_13 . Особисто він не був матеріально відповідальною особою за маршові двигуни, що перебували у вказаних ящиках, які були опломбовані. Те, що там знаходяться маршові двигуни він здогадався, оскільки саме такі ящики з таким самим маркуванням перебували на балансі військової частини НОМЕР_2 . Окрім цього, свідок повідомив, що територія ДП «ЖРЗРО Промінь» та військової частини НОМЕР_2 розмежована колючим дротом та воротами;

- показах свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що був присутній в якості понятого під час проведення слідчої дії - обшуку на території складу ДП «ЖРЗРО Промінь», під час якого було виявлено та вилучено ящики із вибухонебезпечними речовинами на складі Т128. Заходили до вказаного складу спільно з працівниками правоохоронних органів, здійснювалась відео фіксація. Виявлені ящики відкривались та вміст показувався. Після цього ящики із вибухонебезпечними речовинами було опечатано, щоб позбавити до них доступу сторонніх осіб;

- показах свідка ОСОБА_19 який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що протягом 2017-2018 років він був командиром військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до укладеного договору на території військової частини НОМЕР_2 тимчасово зберігались маршові двигуни до ЗРК, які належали Корпорації «Небо України». Однак, наприкінці 2017 року з Міністерства оборони України надійшов наказ про те, що все майно яке зберігається на території військової частини та є вибухонебезпечне має бути вивезене з таких територій. В зв`язку з цим до Коропорації «Небо України» було надіслано відповідний лист про розірвання договору зберігання та акт прийому-передачі майна. Після цього до нього зателефонував представник Корпорації «Небо України» ОСОБА_10 з проханням надати йому номер телефону керівника ДП «ЖРЗРО Промінь» ОСОБА_8 , який він надав за згодою ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_10 повідомив, що зазначене майно перевезуть на територію ДП «ЖРЗРО Промінь». Після цього, маршові двигуни до ЗРК були відвантажені до складу на територію ДП «ЖРЗРО Промінь» спеціально обладнаними автомобілями військової частини НОМЕР_2 та за участю працівників військової частини, оскільки будь який інший транспорт та інші особи не допускаються на територію військової частини. Він особисто не був присутній при перевезенні, однак йому відомо від підлеглих, що маршові двигуни перевозились та відвантажувалися у склад № НОМЕР_3 на території ДП «ЖРЗРО Промінь», який колись належав військовій частині, але на той час, після розподілу, вже належав заводу «Промінь». При перевезенні та відвантаженні виписувалась відповідна накладна та мав бути шляховий лист. Окрім цього, уточнив, що маршовий двигун це пристрій, завданням якого є доставити ракету ЗРК в місце призначення, а не поразити техніку і людей, але, якщо він зірветься, то зірветься і ракета;

- показами свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що протягом 2017-2018 років проходив військову службу на посаді водія у військовій частині НОМЕР_2 . Точну дату не пригадує, але у цей період за наказом ОСОБА_12 перевозив ящики з території військової частини на територію ДП «ЖРЗРО Промінь» всього один раз. Написи на ящиках він не бачив, кількість ящиків не пам`ятає і що в них було не знає. Ящики вивантажувались на склад ДП «ЖРЗРО Промінь», доступ до якого обмежувався воротами. При розвантаженні ящики приймав працівник підприємства ОСОБА_13 .. Ящики перевозились на підставі шляхового листа, у якому було зазначено маршрут В/Ч НОМЕР_2 - ДП «ЖРЗРО Промінь» та який був підписаний ОСОБА_12 , оскільки останній був начальником автослужби. Зауважив, що на територію ДП «ЖРЗРО Промінь» сторонні особи потрапити не можуть, оскільки територія заводу охороняється;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що до 2020 року працював на ДП «ЖРЗРО Промінь» зав. складом. В грудні місяці точно рік не пам`ятає до нього зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що до складу №Т128 привезуть ЗІПи та їх потрібно розвантажити. Коли він прийшов до складу, біля нього вже стояв вантажний автомобіль. Він відкрив склад, показав у складі на місце де можливо розвантажувати ящики та військові в/ч НОМЕР_2 у кількості 8-10 чоловік розвантажили ящики з автомобіля до складу. Скільки було ящиків пригадати не може. Ніяких документів він не підписував та їх ніхто не надавав, що було в ящиках йому не відомо, та він даною інформацією не цікавився, вважаючи, що ОСОБА_8 сам все знає. На територію ДП «ЖРЗРО Промінь» може потрапити автомобіль без документів тільки за вказівкою керівника. Що знаходилось в ящиках не мав права перевірити, оскільки вказані ящики були опломбовані, а зі слів ОСОБА_8 це були ЗІПи це запасні інструменти приладдя, тобто якісь комплектуючі до основного виробу. Візуально не міг визначити, що саме знаходиться в ящиках. При розвантаженні ящиків із ЗІП склад був пустим, інших предметів там не перебувало. Під час інвентаризації майна у 2018 році ДП «ЖРЗРО Промінь» майно у ящиках було не інвентаризовано, оскільки воно не було і обліковано, так як на нього були відсутні будь-які документи. Зазначив, що точно не пригадує якого числа, але ОСОБА_8 дав вказівку вивезти ящики назад до військової частини НОМЕР_2 , та після цього була спроба вивезти декілька ящиків, однак автомобіль навіть не заїхав на територію;

- показами свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що на даний час він є командиром військової частини НОМЕР_2 , а протягом 2017-2018р.р. займав посаду заступника командира військової частини. Зазначив, що протягом 2017-2018 років на території в/ч НОМЕР_2 зберігалось тверде паливо до ракет ЗРК, яке належало Корпорації «Небо України». Про перевезення твердого палива на територію ДП «ЖРЗРО Промінь» йому нічого не відомо, але транспортні засоби не можуть виїхати з території військової частини без відповідної перепустки;

- показами свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що на ДП «ЖРЗРО Промінь» працювала до 17.12.2021 року протягом 49 років на посаді головного економіста та бухгалтера. Протягом 2017-2018 року працювала головним бухгалтером. ДП «ЖРЗРО Промінь» виконує роботи по ремонту радіоелектронного обладнання, про ремонт або зберігання майна обов`язково укладається договір. ДП «ЖРЗРО Промінь» виконував на замовлення ремонт деталей радіоелектронного обладнання на ЗРК, але про зберігання на території заводу маршових двигунів до ЗРК їй не відомо, оскільки на таке зберігання договори не укладалися. У 2018 році їй стало відомо про зберігання вказаних предметів у складі Т128 від керівника Джигірея, після звільнення ОСОБА_23 . Склад №Т128 перейшов у власність ДП «ЖРЗРО Промінь» від військової частини та знаходився на території підприємства. Ключі від вказаного складу знаходилися у зав. складом ОСОБА_13 .. До 2003 року ДП «ЖРЗРО Промінь» та військова частина НОМЕР_2 це була одна територія військової частини № НОМЕР_4 . Після 2003 року МОУ розділили дану військову частину на два самостійних об`єкти господарювання. ДП «ЖРЗРО Промінь» у 2011 році потрапило під керування ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2017 році керівником підприємства був ОСОБА_8 . Виготовленням зброї та боєприпасів ДП «ЖРЗРО Промінь» ніколи не займалося за відсутності відповідних потужностей, але в статуті підприємства було прописано відповідний вид діяльності. Зауважила, що з Корпорацією «Небо України» у ДП «ЖРЗРО Промінь» до 2017 року був укладений договір про розбирання ракет 5 категорії, тобто ракет які не були придатні для використання. Вибухові елементи після розбору ракет не зберігали, а передавали в військову частину;

- показами свідка ОСОБА_24 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що у 2017 році працював по договору на ДП «ЖРЗРО Промінь». Приблизно у 2012 році ДП «ЖРЗРО Промінь» змінило назву з казенного на державне і перейшло у власність Укроборонпрому. Зазначив, що вибухонебезпечні складові ракети при розборці або утилізації мають зберігатись у спеціально обладнаних приміщеннях. Як правило такі складові зберігались у складах військової частини НОМЕР_2 ;

- показами свідка ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що протягом 2017-2018 років вона тимчасово виконувала обов`язки голови правління Корпорації «Небо України», яка займалась експлуатацією та дослідженням стану військової техніки. Їй відомі факти зберігання певного майна на території військової частини НОМЕР_2 , а також відомо, що таке майно є вибухонебезпечне. Документів на зберігання такого майна вона не бачила, але їй відомо, що для такого зберігання необхідно відповідні спеціальні умови. Коли постало питання про подальше зберігання вибухонебезпечного майна, що перебувало на території військової частини НОМЕР_2 , то обговорювалось питання про його передачу до заводу «Артем», що відноситься до «Спецоборонмаш», який мав відповідний дозвіл на зберігання вибухонебезпечного майна. В ході розмови з командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_15 , останній повідомив, що направляв акт про передачу майна від в/ч НОМЕР_2 до корпорації «Небо України» у зв`язку з призупиненням дії договорів про зберігання вибухонебезпечного майна. Вона бачила акт прийому-передачі такого майна підписаний Білецьким, однак із сторони Корпорації «Небо України» такий акт підписано не було. Корпорація «Небо України», яка володіла вказаним майном, але ніколи його фактично не зберігала, з ДП «ЖРЗРО Промінь» договору про зберігання такого майна не підписувала;

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що з моменту заснування Корпорації «Небо України» він займав посаду голови правління. Корпорація «Небо України» частину порохових зарядів до ракет 5В27 зберігала на території військової частини НОМЕР_2 , про що було укладено відповідний договір. Обставин надходження у 2017 році до Корпорації «Небо України» листа від в/ч НОМЕР_2 про необхідність розірвання договорів зберігання порохових зарядів до ракет 5В27 та вивезення їх з території військової частини він не пам`ятає. Зазначив, що командир військової частини не мав права без представника корпорації «Небо України» вивозити це майно, але він його вивіз, а ОСОБА_8 його забрав вказане майно до себе в склад підприємства «ЖРЗРО Промінь». Розмову із ОСОБА_8 про зберігання таких зарядів він не пам`ятає. Зазначив, що Корпорація «Небо України» фактично володіла таким майном, однак його ніколи не зберігала, а отримали дозвіл МОУ і зберігали в військових частинах.

Аналогічні покази свідок ОСОБА_11 надав і під час апеляційного розгляду, будучи допитаний за клопотанням сторони захисту.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України, зокрема:

- листом УСБУ в Житомирській області військовому прокурору для прийняття рішення по факту вчинення кримінального правопорушення службовими особами ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 263 КК України. До листа додаються рапорт старшого оперуповноваженого УСБУ в Житомирській області, пояснення виконуючого обов`язки директора ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» ОСОБА_26 , службова записка ОСОБА_13 про зберігання в сховищі Т128 ящиків з маркіровкою 5Б29 та 5Б84 з дозволу директора ОСОБА_8 та довідка про те, що ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» не має дозволу на зберігання та транспортування вибухонебезпечних виробів (т.1 а.п.95 100);

- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на приміщення складу Т128 (т.1 а.п. 104-107 );

- протоколом обшуку від 27.04.2018 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 25.04.2018 року, в складському приміщенні Т-128, яке перебуває у власності ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», розташованого в с. Новоівницьке, вул. Лісова, 16 Андрушівського району Житомирської області, в ході якого виявлено та вилучено 16 ящиків з маркуванням 5Б84, а саме : ящики № 395, 447, 448, 418, 421, 420, 426, 417, 398, 396, 397, 428, 422, 427, 419, 425 та 8 ящиків з маркуванням 5Б29, а саме: ящики № 1646, 1630, 1558, 1624, 1574, 1569, 1614, 1656 (т.1 а.п.114- 126);

- актом перевірки об`єкту на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів №149 від 27.04.2018 року, відповідно до якого група пошуку та знешкодження вибухових пристроїв візуально оглянула виявлені 24 ящики, в яких знаходяться 112 стартових двигунів до ЗРКС 125 та 8 шт. маршових двигунів до ЗУР (т.1 а.п.127);

- актом технічного стану військового майна виробу 5Б29 від 27.04.2018 року №203/2, виробу 5Б84 від 27.04.2018 року №203/1 та актом прийому передачі №203 виробів 5Б29 та 5Б84, відповідно до яких представник військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_27 прийняв на зберігання 24 ящики з предметами, схожими на порохові заряди (т.1 а.п.128 134);

- висновком експерта від 30.08.2018 року №4/31-10/87, відповідно до якого надані на експертизу предмети зовні схожі на порохові реактивні двигуни 5Б84, які знаходилися в 16 ящиках ( №№ 359, 447, 448, 418, 421, 420, 426, 417, 398, 396, 397, 428, 422, 427, 419, 425) та предмети зовні схожі на порохові реактивні двигуни 5Б29, які знаходилися в 8 ящиках (№№ 1646, 1630, 1558, 1624, 1574, 1569, 1614, 1656), вилучені в ході обшуку на ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», є відповідно : зарядами твердого ракетного палива 5Б84 для стартових двигунів 5В27 у кількості 112 штук для стартових двигунів ракет 5В27 та є вибуховою речовиною на основі нітроцелюлози, нітрогліцерину, тринітротолуолу, яка за хімічним складом характерна для нітроцелюлозних порохів, твердих ракетних палив; та зарядами твердого ракетного палива 5Б29 у кількості 8 шт. для маршових двигунів ракет 5В27 та є вибуховою речовиною за компонентним складом, характерною для вибухових речовин системи «окисник + відновник», сумішевих твердих ракетних палив на основі перхлорату амонію, металічного алюмінію, каучуку.

Надані на дослідження предмети виготовлені промисловим способом та відносяться до зарядів вибухової речовини (т.1 а.п.148 194);

- довідкою спеціаліста вибухотехніка №150 та №151 від 27.04.2018, відповідно до якої майно вилучене в ході обшуку належить до вибухової категорії небезпечний, вимагає таких заходів безпеки: обмеження при роботі, транспортуванні, схові, дослідженні, не порушення цілісності (т.1 а.п.196-197 );

- протоколом огляду місця події від 06.06.2018 року, в ході якого оглянуто територію ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», розташованого в с. Новоівницьке, вул. Лісова, 16, під час якого ОСОБА_13 , вказав на склад Т-128 та пояснив, що в грудні 2017 року в даний склад працівниками в/ч НОМЕР_2 було завезено порохові заряди, які він розмістив у складі за вказівкою директора ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» ОСОБА_8 (т.1 а.п.209);

- протоколом огляду місця події від 06.06.2018 року, в ході якого оглянуто територію в/ч НОМЕР_2 , яка розташована на відстані 120 м від воріт заводу «Промінь» та на відстані 250 м від складських приміщень в/ч НОМЕР_2 , під час якого підполковник Возний пояснив, що в грудні 2017 року представники корпорації «Небо України» вивезли з території військової частини порохові заряди на автомобілі «Камаз» та перевезли до складського приміщення заводу «Промінь», а в подальшому вказав на приміщення складу Т128, відповідальним за який був Могильницький, куди були вивантажені порохові заряди (т.1 а.п.210 212);

- договором купівлі-продажу № 01-01-50Д-50 від 16.03.2010 року, що підтверджує належність вибухових речовин зарядів твердого ракетного палива 5Б84 та 5Б29 корпорації «Небо України» (т.1 а.с. 213 -217);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів ПРаТ «Київстар» та доданим диском з інформацією щодо виду, дати, часу, тривалості з`єднань, які здійснювались абонентом мобільного зв`язку ОСОБА_8 за відповідними номерами телефонів (т.1 а.п.224 228);

- протоколом огляду предметів від 26.02.2019 року, в ході якого було оглянуто диск з інформацією ПРаТ «Київстар» та встановлено наявність інформації про абонентське з`єднання наступних осіб : ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_28 ОСОБА_10 . Серед інших зафіксовано, зокрема з`єднання ОСОБА_8 з ОСОБА_13 27.12.2017 року о 12.03 год. та о 12.28 год. ; о 14.33 год. з ОСОБА_28 о 11.45год, 12.04год . 12.25год. з ОСОБА_19 , о 12.16 год. з ОСОБА_11 (т.1 а.п. 229 232);

- копією перепустки військової частини НОМЕР_2 №26 від 27.12.2017 року виданої на ім`я ОСОБА_10 на вивіз виробів 5Б29 та 5Б84 (т.1 а.п.241);

- листом командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_19 від 27.12.2017 року голові правління корпорації «НВО «Небо України» про припинення дії договору на зберігання та необхідність вивезення з військової частини зокрема виробів 5Б29 та 5Б84 (т.1 а.п.242-249);

- свідоцтвом про реєстрацію військової частини НОМЕР_2 як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України (т.2 а.п.1);

- договором надання послуг зберігання елементів ураження №19 від 01.10.2010 року та акт прийому передачі до даного договору, відповідно до яких військова частина НОМЕР_2 прийняла на зберігання від Корпорації Науково виробниче об`єднання «Небо України» складові частини (надалі вироби) зенітних керованих ракет 5В27Д згідно специфікації: на термін до 31.12.2010 року та Додатковими угодами про продовження терміну дії договору №19 від 01.10.2010 року щодо надання послуг зберігання елементів засобів ураження у військовій частині НОМЕР_2 , до 31.12.2017 року, якими підтверджується, що раніше дане майно зберігалось на території військової частини НОМЕР_2 (т.2 а.п.2 17).

- листуванням на виконання розпорядження начальника Озброєння Збройних Сил України від 01.11.2017 року №342/10016-тлг, наказу Міністерства оборони України від 27.11.2017 року №626 щодо припинення договорів на зберігання боєприпасів та їх складових, укладених з підприємствами, які не належать до сфери діяльності Міністерства оборони України (т.2 а.п.18-23, 25);

- дорожнім листом №3125 в/ч НОМЕР_2 від 27.12.2017, згідно якого солдат ОСОБА_20 перевіз на територію ДП «ЖРЗРО Промінь» заряди твердого ракетного палива 5Б84 для стартових двигунів 5В27 у кількості 112 штук та заряди твердого ракетного палива 5Б29 для стартових двигунів 5В27 у кількості 8 штук (т.2 а.п.24);

- журналом реєстрації вихідних документів військової частини НОМЕР_2 на підтвердження листування з Корпорацією НВО «Небо України» про повернення других примірників актів прийому передачі на 5Б29, 5Б84, щодо оплати за зберігання за 2018 рік. Повідомлення про розірвання договору зберігання майна від 27.11.2017 року (т.2 а.п.26 34);

- випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію Державного підприємства «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», видами діяльності якого є виробництво зброї та боєприпасів (основний), а також Статутом, згідно якого визначено, ще перелік інших видів діяльності, які згідно із законодавством потребують спеціальних дозволів чи ліцензій, здійснюються Підприємством лише після їх отримання (т.2 а.п.37-38, 43-47, т.5 а.п.54-63);

- наказом №55-к від 12.03.2016 року про призначення ОСОБА_8 на посаду директора ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» та копією контракту, укладеного з ним 12.03.2016 року (т.2 а.п.50 63);

- списком будівель, що перебувають на балансі ДП «ЖРЗРО Промінь» серед яких є і склад ВМТЗ - сховище №Т128, за яким закріплена відповідальна особа Могильницький (т.2 а.п.64 );

- актами інвентаризації основних засобів затверджених ОСОБА_8 , на списання, відомості позабалансового обліку, з яких видно що вироби 5Б29 та 5Б84 в них відсутні, оскільки вони не є власністю заводу, у встановленому порядку не передавались заводу «Промінь», а відповідно і не можуть обліковуватись та підлягати інвентаризації (т.2 а.п.65 127 );

- протоколом обшуку від 20.08.2018 року, який був проведений в кабінеті №5 будинку 4-б по вулиці Григорія Андрущенка в м. Києві, що використовуються Корпорацією «Небо України», в ході якого вилучені документи що стосуються договірних відносин щодо виробів 5Б29, 5Б84, та їх походження (т.2 а.п.138 249, т.3 а.п.1-11);

- актом прийому передачі сховища №128 від лютого 2017 року, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_19 , згідно якого сховище №128, що знаходиться на території ДП «Промінь» та було у тимчасовому користуванні у військовій частині НОМЕР_2 передано ДП «Промінь». Вказаний акт підписано представником в/ч та представником ДП «Промінь» (т.3 а.п.25);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.06.2018 року, згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувалась ОСОБА_22 , та яким підтверджується, що під час спілкування із ОСОБА_8 вони обговорюють наявність на складі ДП «Промінь» ПРД та вирішення проблем «з порохами цими», які привозила воєна машина (т.3 а.п.35 45);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 22.06.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувалась ОСОБА_22 (т.3 а.п.46 50);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.06.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувався ОСОБА_8 , який під час спілкування з ОСОБА_29 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_28 обговорює вирішення питання з порохами, які були завезені на склад підприємства в 2017 році, а також під час спілкування з ОСОБА_28 підтверджує, що акт прийому-передачи склада №Т128 підписав він, а під час спілкування з ОСОБА_25 обговорював питання відсутності договору зберігання вибухонебезпечного майна (т.3 а.п.63 98);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 22.06.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувався ОСОБА_8 , який під час розмови із ОСОБА_11 обговорював питання владнання справи щодо зберігання пороху (т.3 а.п.99 109);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.06.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувався ОСОБА_13 , з якого вбачається, що під час спілкування із ОСОБА_8 обговорювалося питання щодо зберігання ящиків, які завезли військові (т.3 а.п.116 119);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 08.10.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувався ОСОБА_28 , який повідомляв, що ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_30 дав добро на зберігання вибухонебезпечних речовин, а він йому рекомендував негайно відмовитися від цього, оскільки це є злочин (т.3 а.п.131 153);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 08.10.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувався ОСОБА_8 (т.3 а.п.160 169);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 08.10.2018 року згідно якого отримана інформація про телефонні розмови за номером телефону, яким користувалася ОСОБА_25 та яка під час розмов з ОСОБА_28 намагалася вистроювати лінію поведінки під час даного кримінального провадження (т.3 а.п.176 196);

Судом першої інстанції також досліджено безпосередньо диски аудіозаписів зазначених розмов.

- актом про результати аналізу первинних документів Корпорації «Науково виробниче об`єднання «Небо України» з доданими документами, згідно яких підтверджується походження та наявність у власності Корпорації «Науково виробниче об`єднання «Небо України» виробів 5Б84 та 5Б29 (т.3 а.п.200 -225);

- копіями документів щодо перебування у відпустці чи у відрядженні на протязі 2017 2018 років ОСОБА_8 , відповідно до яких 27.12.2017 року ОСОБА_8 перебував на робочому місці (т.3 а.п. 238 250);

- наказом №53-К від 18.03.2018 року про звільнення ОСОБА_8 з посади директора ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» (т.4 а.п.2);

- витягом з ЄРДР від 17.04.2018 року № 0000099, за ч.1 ст. 263 КК України, відповідно до якого відомості внесені на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. Фабула : на одному з підприємств Концерну «Укроборонпром» в Житомирській області незаконно зберігаються вибухові речовини порох в кількості 2,5 тони (т.4 а.п.25).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

Доводи захисника про те, що ст.7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» від 02.03.2015 року не передбачено ліцензування господарської діяльності, що стосується виробництва, ремонту, реалізації, модернізації та утилізації військової зброї та боєприпасів, а п.11 цього Закону передбачене ліцензування лише виробництва, торгівлі та ремонту зброї та боєприпасів невійськового призначення, а тому дозвіл Національної поліції не потрібен, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаним законом не регулюється питання щодо зберігання вибухових речовин. Крім того, п.12 ст.7 зазначеного Закону регулюється лише питання такого виду господарської діяльності, як виробництво вибухових матеріалів промислового призначення, тобто на думку колегії суду, вказаний закон не підлягає застосуванню в даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_8 інкримінується зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Посилання захисника на те, що станом на 27.12.2017 року не існувало Закону України про ліцензування такого виду господарської як зберігання зброї військового призначення або боєприпасів до неї, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки станом на 27.12.2017 року діяли Положення про дозвільну систему, затверджене постановою КМУ №576 від 12.10.1992 року та Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання … вибухових матеріалів, затверджена Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року.

Так, відповідно до п. 2, 3, 10 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 визначено, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать зокрема, вибухові матеріали та речовини. Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система. Дозволи на виготовлення, зберігання та використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття та функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, видаються на ім`я керівників підприємств, установ і організацій, а також громадянам строком на 3 роки. Дозволи на придбання та перевезення цих предметів, матеріалів і речовин видаються на строк до 3 місяців.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 визначено, що здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають підприємствам дозволи на придбання, зберігання вибухових матеріалів та речовин, на відкриття та функціонування сховищ, складів і баз, де вони зберігаються.

Таким чином, для зберігання вибухових речовин - зарядів твердого ракетного палива «5Б84» у кількості 112 штук та зарядів твердого ракетного палива «5Б29» у кількості 8 штук, які були вилучені працівниками поліції з приміщення складу «Т-128», що перебуває на балансі ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», керівник вказаного підприємства повинен був отримати відповідний дозвіл.

Доводи апелянта про те, що судом проігноровані статутні документи ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь», згідно яких одним з видів діяльності підприємства зазначено «20.51. Виробництво вибухових речовин» та те, що підприємство знаходиться в управлінні Державного концерну «Укроборонпром», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Статут ДП «Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання «Промінь» був досліджений судом першої інстанції, про що зазначено у вироку суду та не заперечується стороною захисту. Зокрема суд зазначив, що усі види діяльності, які згідно із законодавством потребують спеціальних дозволів чи ліцензій, здійснюються Підприємством лише після їх отримання ( т.2 а.п.45-47).

Посилання апелянта на постанову КМУ «Деякі питання ліцензування певних видів господарської діяльності» від 17.05.2006 року №682, апеляційний суд також вважає необгрунтованими, оскільки вказана постанова, яка п.п.2 п.4 впорядковувала питання експлуатації приміщень, сховищ, складів та баз для зберігання військової вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, що здійснюється суб`єктами господарювання, які одержали ліцензію відповідно до Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576, втратила чинність згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 546.

Доводи апелянта про те, що судом не врахована відповідь національної поліції про те, що на відносини, пов`язані з вибуховими матеріалами, які призначені для військового використання не поширюються повноваження Національної поліції про дозвільну систему, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ДП «ЖРЗРО Промінь» не відноситься до підприємств Міністерства оборони, що регламентовано Статутом підприємства, а тому на вказані правовідносини щодо зберігання вибухових речовин вказаному підприємству потрібен дозвіл відповідно до Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 12.10.1992 року.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку поясненням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_13 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки покази вказаних свідків містяться у вироку суду, і їм надано належну оцінку. Крім того, колегія суддів вважає, що вказані покази свідків узгоджуються з іншими письмовими доказами, а саме висновками експерта від 30.08.2018 року №4/31-10/87, протоколом обшуку від 27.04.2018, протоколами огляду місця події від 06.06.2018, дорожнім листом №3125 в/ч НОМЕР_2 від 27.12.2017, Статутом ДП «ЖРЗРО Промінь», списком будівель, що перебувають на балансі ДП «ЖРЗРО Промінь», актом прийому передачі сховища №128 від лютого 2017 року, протоколами за результатами НСРД та іншими доказами вищезазначеними доказами, які були досліджені безпосередньо судом.

Посилання захисника на покази свідка ОСОБА_12 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказаний свідок судом не допитувався, враховуючи, що місце його перебування невідомо.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував документи, що стосуються договірних відносин між Корпорацією НВО «Небо України» та ДП «ЖРЗРО Промінь», оскільки вони досліджувалися судом і їм у вироку суду надана належна оцінка. Крім того, Договір, укладений між вказаними сторонами, стосується утилізації майна, яке непридатне для використання військовими, рішення від 04.03.2016 року стосується місця зберігання вказаного майна, яке належить Корпорації «Небо України» на території військової частини НОМЕР_2 , Договір комісії від 17.09.2012 року також не стосується незаконного зберігання зазначеного майна в складі ДП «ЖРЗРО Промінь».

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив акту прийому-передачі складського приміщення Т-128 від військової частини НОМЕР_2 до ДП «Промінь», колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказаний акт було досліджено судом першої інстанції, про що зазначено у вироку суду. Крім того, згідно вказаного акту прийому-передачі, сховище № НОМЕР_5 , що знаходиться на території ДП «Промінь» та було у тимчасовому використанні у військовій частині НОМЕР_2 , в лютому 2017 передано ДП «Промінь», а згідно НСРД ОСОБА_8 особисто підтвердив, що він підписав зазначений акт як представник ДП «ЖРЗРО Промінь» (т.3 а.п.25);

Посилання апелянта на те, що на момент перевезення зарядів твердого ракетного палива ОСОБА_8 перебував у щорічній відпустці, тобто подія відбувалася без нього та без його відома, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються копіями документів щодо перебування ОСОБА_8 у відпустці чи у відрядженні на протязі 2017 2018 років, відповідно до яких 27.12.2017 року ОСОБА_8 перебував на робочому місці (т.3 а.п. 238 250), показами свідка ОСОБА_13 , а також протоколами НСРД щодо зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж.

Вказання апелянта на те, що вирок суду підлягає скасування відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, оскільки в кримінальному провадженні наявні численні порушення оформлення журналів судових засідань, а із звукозапису судового засідання від 01.09.2022 року не можливо розібрати покази свідка ОСОБА_11 , колегія суддів вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Однак, в матеріалах кримінального провадження наявні всі письмові журнали судових засідань, з якими сторона захисту ознайомилася, а також наявні технічні носії інформації, на яких відображено такі судові засідання.

Крім того, розбіжність у часі між письмовими журналами судового засідання та звукозаписами судових засідань не впливає на правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та має суто технічний характер.

Що стосується доводів апелянта про те, що із звукозапису судового засідання від 01.09.2022 року не можливо розібрати покази свідка ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає, що покази вказаного свідка зазначені у вироку суду, та за клопотанням сторони захисту він був допитаний апеляційним судом безпосередньо під час апеляційного розгляду та підтвердив свої покази, надані суду першої інстанції.

Таким чином, підстави для скасування рішення відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України відсутні.

Доводи апелянта про те, що свідок ОСОБА_11 заперечував факт спілкування із ОСОБА_8 стосовно зберігання зарядів твердого ракетного палива, а також те, що обвинувачений нічого не знав про вміст ящиків, які були перевезені до складського приміщення Т-128 та зберігалися там, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються вищенаведеними матеріалами НСРД, які досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

Доводи апелянта про те, що докази сторони обвинувачення, а саме : всі протоколи НСРД та протоколи слідчих дій є недопустимими доказами, колегія суддів також вважає безпідставними, та зазначає, що судом першої інстанції були розглянуті аналогічні клопотання сторони захисту про визнання вказаних доказів недопустимими і суд не вбачав підстав, передбачених ст.87 КПК України, для визнання таких доказів недопустимими, навівши відповідні мотиви в судовому рішенні, з якими погоджується і колегія суддів (т.4 а.п.192, т.5 а.п.115).

Колегія суддів також не вбачає підстав для визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими з підстав, наведених захисником.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за обставин, встановлених судом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Відповідно до санкції ч.1 ст.263 КК України вказане кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношення винного до скоєного, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно та є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

Також судом першої інстанції враховано відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, внаслідок чого йому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі, в межах санкції, передбаченої вказаною частиною статті ближче до її мінімальної межі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.263 КК України, ближче до її мінімальної межі.

Проте, вважає, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає можливим застосувати до призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, що на думку колегії суддів буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, а саме застосуванню ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавленні волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_8 іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: