Провадження № 1-кп/127/572/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000661 від 05.05.2023 та за № 0000303 від 22.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.

У ході судового провадження потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про скасування арешту з мобільного телефону «Samsung A 22 S», ІМЕІ: НОМЕР_1 та передачу його на відповідальне зберігання, оскільки потерпілий не має іншого телефону для користування.

Прокурор ОСОБА_4 просив суд задовольнити клопотання потерпілого, скасувати арешт накладений на мобільний телефон «Samsung A 22 S» та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснювалося провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом тим, ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в рамках вказаного кримінального провадження у ході проведення огляду місця події 05.05.2023 було вилучено мобільний телефон марки «Samsung A 22 S», ІМЕІ: НОМЕР_1 .

В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung A 22 S», ІМЕІ: НОМЕР_1 , шляхом заборони його використання іншими особами, окрім як для цілей кримінального провадження, до моменту закінчення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної власності, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, враховуючи, що станом на сьогоднішній день підстав задля обмеження ОСОБА_5 у користуванні мобільним телефоном не має, враховуючи, що учасники судового провадження не заперечували щодо задоволення клопотання, суд вважає за доцільне клопотання потерпілого задовольнити, скасувати арешт накладений на мобільний телефон марки «Samsung A 22 S», ІМЕІ: НОМЕР_1 та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Крім того, у ході судового провадження прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки, на думку прокурора наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно обвинувачується у вчинені ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і тяжких, а тому він може і надалі продовжувати вчинювати злочини, оскільки ОСОБА_3 не має стійких соціальних зв`язків, до затримання не працював, а тому він може переховуватись від суду, а також обвинувачений ОСОБА_3 може чинити тиск на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ОСОБА_3 має на утриманні батьків похилого віку та неповнолітню доньку, яким необхідна допомога, а тому просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Суд вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2023 до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. В подальшому, ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023, від 28.08.2023 та від 19.10.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 продовжувався.

При вирішенні заявленого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 суд, крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки останній раніше судимий, однак на шлях виправлення не став та повторно обвинувачується у вчинені ряду кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, обвинувачується у вчинені ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і тяжких, а тому він може і надалі продовжувати вчинювати злочини, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 до затримання не працював, не мав стійких соціальних зв`язків, а тому він може переховуватись від суду, може чинити тиск на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора та вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а у клопотанні захисника слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 174, 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_5 про скасування арешту з мобільного телефону «Samsung A 22 S», ІМЕІ: НОМЕР_1 та передачу його на відповідальне зберігання задовольнити.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 скасувати.

Мобільний телефон марки «Samsung A 22 S», ІМЕІ: НОМЕР_1 , який зберігається в камері зберігання речових доказів Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області передати на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 .

У клопотанні захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 05.02.2024 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню в частині продовження строку тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення у частині продовження строку тримання під вартою.

Ухвала у частині скасування арешту з майна та передачу його на відповідальне зберігання може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду у частині продовження строку тримання під вартою не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для виконання та вручення обвинуваченому ОСОБА_3 .

Суддя: