КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5466/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000489, по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені злочинів, передбачених ч. 2,3 ст. 260, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 260, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 п.п.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 260, п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 260, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пп.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року, продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , строком на 60 (шістдесят) днів, до 09 грудня 2023 року включно.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та допущені істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Сторона захисту посилається на необґрунтованість підозри, оскільки не було доведено факт створення і функціонування не передбаченого законами України збройного формування, що ставиться у провину ОСОБА_12 . Воскаржуваному рішенні також відсутні посилання на будь-які докази, на підставі яких суд встановив обґрунтованість висунутого ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 КК України.

Звертає увагу на те, що у ході судового розгляду встановлено, що окремі кулі були випущені зі зброї, якою користувались особи, що мають статус свідків у даній справі, а не ОСОБА_12 .

Також апелянт посилається на порушення судом презумпції невинуватості та загальних засад кримінального процесу. Вказує, що суд першої інстанції протиправно переклав на сторону захисту обов`язок доводити відсутність підстав для продовження запобіжного заходу ОСОБА_12 .

За доводами апелянта, суд неправильно встановив наявність ризиків переховування ОСОБА_12 від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки з 23 травня по 11 жовтня 2023 року ОСОБА_12 перебуває під вартою, є військовослужбовцем, має намір продовжити службу в лавах ЗСУ.

Що стосується ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому жкримінальному провадженні, то на думку захист, вказаний ризик теж відсутній, оскільки ОСОБА_12 в умовах дії воєнного стану постійно перебуватиме на службі, з учасниками процесу не буде пересікатись. Ризик погрожувати фізично іншим свідкам у даному провадженні, які також проходять військову службу, нівелюється притягненням до кримінальної відповідальності.

На думку апелянта, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спростовується службовою характеристикою ОСОБА_12 , його статусом у суспільстві, його поведінкою - повна співпраця зі слідством, постійне прибуття за першою вимогою до слідчого.

Просить врахувати, що ОСОБА_12 є діючим військовослужбовцем, має постійне місце проживання, до запровадження воєнного стану мав постійну роботу, перебуває у цивільному шлюбі, тобто має міцні соціальні зв`язки, по місцю служби характеризується як професійний, наполегливий, вмілий і дисциплінований військовослужбовець.

Також посилається на порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірного тримання особи під вартою.

Просить врахувати, що 14 вересня 2023 року Європейський суд з прав людини прийняв рішення про доведення заяви ОСОБА_12 проти України (заява №25061/23) до уряду.

У поданій скарзі до ЄСПЛ ОСОБА_12 вказував, що він перебуває під вартою в умовах, що принижують гідність, що є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також те, що він надмірно тривало утримується під вартою в очікуванні вироку, національні суди відмовляються обрати йому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, хоча відповідні підстави наявні, що є порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також послався на ряд інших порушень.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою скасувати та постановити нову, якою обрати відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням свободи.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу слідчого судді, вважаючи її необґрунтованоюі незаконною, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що висновки суду ґрунтуються виключно на тексті обвинувального акту і доводах прокурора. Стверджує, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_14 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень є не доведеною, тобто зазначені у клопотанні слідчого обставини і додані до нього документи кримінального провадження у своїй сукупності не підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_15 міг вчинити інкриміновані йому правопорушення.

На думку сторони захисту, кваліфікація дій підозрюваного ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 263 КК України є нікчемною, оскільки не є кримінальним правопорушенням діяння (дія або бездіяльність), вчинене в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, спрямоване на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В поданій апеляційній скарзі Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду як незаконну необґрунтовано, таку, що постановлена з порушенням вимог КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на порушення права на захист ОСОБА_11 , оскільки підозра йому була вручена без участі захисника.

Також апелянт вважає, що прокурором в поданому клопотанні не обґрунтовано доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 та не доведено наявність ризиків неналежної процесуальної по віденки обвинуваченого, та не доведено, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики.

Також, як зазначає захисник, суд не взяв до уваги дані про особу ОСОБА_11 , який проживає разом з дружиною та донькою, має на утриманні другу малолітню дитину від першого шлюбу, характеризується як працьовита, товариська, ввічлива людина.

Захисник вважає, що суд дійшов невірного висновку про застосування саме безальтернативного запобіжно заходу для ОСОБА_11 .

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити запобіжний захід у вигляді триманням під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 з можливістю альтернативного запобіжного заходу у вигляд застави в мінімальному розмірі.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та вважали оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з представлених до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000489 від 28 лютого 2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 260, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 260, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 п.п.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_12 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 260, п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_13 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 260, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пп.1,12 ч. 2 ст. 115 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

11 жовтня 2023 року прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_16 звернулась до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , строком на 60 (шістдесят) днів, до 09 грудня 2023 року, включно

Ухваливши рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились і не зникли, зокрема ті ризики, що обвинувачені можуть ухилятись від суду, виконання процесуальних рішень, незаконно впливати на потерпілих та свідків, експерта, які ще не були допитані в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта, які ще не були допитані в судовому засіданні.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченим, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у разі визнання їх винними у вчинених злочинах. При цьому, як визнав суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті - тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особи обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданих апеляційних скаргах захисників.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилаються захисники в поданих апеляційних скаргах, в тому числі посилання на можливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема судом були розглянуті відповідні клопотання сторони захисту, за результатами яких обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , про застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_20 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, а також відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 грудня 2023 року, включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4