Справа № 331/200/23
Провадження № 1-кп/331/178/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» січня 2024 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

представника

потерпілої - адвоката ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувані за № 0001512 від 04.09.2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має статус пенсіонера, сімейний стан - одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2022 року, близько 10 години 20 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Святого Миколая від вул. Базарної в напрямку вул. Покровської в м. Запоріжжі, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Благовіщенською.

В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на нерегульованому перехресті вул. Святого Миколая з вул. Благовіщенською, біля буд. 27 по вул. Благовіщенській та позначений дорожньою розміткою - 1.14.2 («зебра», пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод), а також дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 («Пішохідний перехід») Правил дорожнього руху, вийшла на проїзну частину пішохід ОСОБА_7 , перетинаючи її справа наліво за напрямком руху автомобіля «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,під керуванням водія ОСОБА_4 .

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_4 , наближаючись до зазначеного нерегульованого пішохідного переходу, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на ньому пішохода ОСОБА_7 , маючи технічну можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування, належних заходів до зупинки керованого автомобіля «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 18.1 Правил порожнього руху, відповідно до якого, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку експерта, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути ДТП (наїзду на пішохода ОСОБА_7 ), шляхом своєчасного застосування мір, направлених на зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу, аж до повної його зупинки до місця наїзду.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, від яких 27.10.2022 року вона померла в приміщенні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР під наглядом лікарів.

Так, згідно висновку експерта, причиною смерті пішохода ОСОБА_7 стала закрита черепно-мозкова травма, що ускладнилась розвитком поліорганної недостатності. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження:

- закрита черепно-мозкова травма: лінійний перелом правої тім`яної кістки (згідно даних медичної документації); перелом лівої тім`яної кістки; крововилив під твердою мозковою оболонкою (об`ємом до 60 мл.), забій головного мозку з частковим його руйнуванням в ділянці лівої скроневої частки; крововилив під м`якими мозковими оболонками над верхньо-бічними поверхнями лобової, тім`яної, скроневої часток лівої півкулі головного мозку; крововилив в м`які тканини голови.

Закрита черепно-мозкова травма, виявлена при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 , як така, що ускладнилася небезпечним для життя станом - поліорганною недостатністю, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив суду, що 04.09.2022 року, приблизно о 10-20 годині, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 , він здійснював рух по проїзній частині вулиці Святого Миколая зі сторони вулиці Базарної в напрямку вулиці Покровської в м. Запоріжжі, не перевищуючи швидкісний режим, встановлений в місті. Погодні умови були сприятливі. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на перехресті вул. Святого Миколая з вул. Благовіщенською, в полі його зору не було жодного пішохода, який би створював перешкоду для руху його транспортного засобу. В той час, коли він почав перетинати перехрестя, на пішохідний перехід вийшла пішохід ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу справа на ліво по ходу руху його транспортного засобу. Він не зміг побачити її заздалегідь оскільки, по-перше йому в обличчя світило сонце, по-друге пішохід вийшла на пішохідний перехід з-за ліхтарного стовпа, який був розташований справа по ходу руху його автомобіля, впритул до проїзної частини. Тому, знаходячись на пішохідному переході, він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Після наїзду на пішохода він одразу здійснив екстрене гальмування, вийшов з автомобіля, викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. Оскільки потерпіла знаходилась в лежачому стані на дорозі і він не розумів, які травми вона отримала, він підклав під її голову ковдру, яка знаходилась в його автомобілі та залишався поряд з нею до приїзду лікарів. Першою на виклик приїхала бригада швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала потерпілу до лікарні. Дочекавшись працівників поліції, він розповів їм всі обставини події і залишався на місці ДТП до закінчення слідчих дій.

Разом з тим пояснив, що від слідчого він отримав номер мобільного телефону доньки ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , щоб поцікавитись станом здоров`я ОСОБА_7 та запропонувати їй допомогу. В ході телефонної розмови ОСОБА_8 спочатку озвучила йому одну суму в якості компенсації, потім через деякий час збільшила її, яку він одразу не зміг заплатити, тому запропонував їй частково, з пенсійних виплат, відшкодовувати матеріальну шкоду. ОСОБА_8 відхилила його пропозицію та наполягала на повному одноразовому відшкодуванні. Після того як ОСОБА_7 померла, ОСОБА_8 взагалі відмовилась виходити з ним на контакт.

Крім цього зауважив, що він готовий був частково виплачувати ОСОБА_8 завдані ним збитки, оскільки таких заощаджень, які були озвучені останньою, у нього не було. Просив суд не застосовувати до нього суворе покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, посилаючись на свій похилий вік та наявність на його утриманні дружини, яка потребує догляду через перенесене захворювання.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд вказаного кримінального провадження без її участі, заявлений нею цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди просила задовольнити та призначити обвинуваченому суворе покарання (т. 1, а.п. 155).

З огляду на те, що інтереси ОСОБА_8 в судовому засіданні представляє адвокат ОСОБА_6 , тому неявка останньої не перешкоджає розгляду справи та не порушує її право на доступ до правосуддя.

Представник цивільного відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з відзивом, в якому просив відмовити в задоволенні вимог за позовною заявою ОСОБА_8 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», а розгляд даного кримінального провадження проводити без його участі (т. 1, а.п. 105-110).

У зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням тих письмових доказів, на які посилається сторона обвинувачення та які, у своїй сукупності, доводять його вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2022 року, схеми ДТП та фототаблиці до нього, було оглянуто проїзну частину нерегульованого перехрестя вул. Святого Миколая з вул. Благовіщенською (біля буд. 27) в м. Запоріжжі, на якій розташований транспортний засіб ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 . В ході огляду було встановлено місце наїзду транспортного засобу на пішохода, локалізацію пошкоджень транспортного засобу ЗАЗ 110206, наявність дорожніх знаків та дорожньої розмітки (т. 1, а.п. 156-162).

Висновком експерта № СЕ-19/108-22/10646-ІТ від 15.09.2022 року встановлено, що на момент проведення огляду та експертного дослідження, рульове керування, робоча гальмівна система та ходова чистина автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані (т. 1, а.п. 166-173).

Згідно з висновком експерта № 5613 від 25.11.2022 року, причиною смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала закрита черепно-мозкова травма, що ускладнилась розвитком поліорганної недостатності. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: лінійний перелом правої тім`яної кістки; перелом лівої тім`яної кістки; крововилив під твердою мозковою оболонкою (об`ємом до 60 мл.), забій головного мозку з частковим його руйнуванням в ділянці лівої скроневої частки; крововилив під м`якими мозковими оболонками над верхньо-бічними поверхнями лобової, тім`яної, скроневої часток лівої півкулі головного мозку; крововилив в м`які тканини голови. Закрита черепно-мозкова травма, як така, що ускладнилась небезпечним для життя станом - поліорганною недостатністю, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворились по механізму тупої травми, від дії тупого твердого предмета, з місцем прикладання травмуючої сили в ліву половину голови. Згідно записів медичної картки стаціонарного хворого № 12175, смерть ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17.19. За життя ОСОБА_7 страждала на хронічну ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу, церебральний атеросклероз (т. 1, а.п. 174-178).

Висновком експерта № КСЕ-19/108-22/10642 від 14.09.2022 року встановлено, що час, який минув з моменту виходу пішохода ОСОБА_7 на поїзну частину, до моменту наїзду на неї автомобілем ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , знаходиться в інтервалі від 2.54 с до 2.60 с. Водій автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності із вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 є невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортній пригоді (наїзду на пішохода ОСОБА_7 ) шляхом своєчасного застосування мір, направлених на зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки до місця наїзду (т. 1, а.п. 179-188).

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 6172, складеного 04 вересня 2022 року об 11 годині 35 хвилин встановлено, що у водія ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено (т. 1, а.п. 192).

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 не має судимості і раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив необережний тяжкий злочин, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, має статус пенсіонера з 2005 року, у зв`язку з чим єдиним джерелом його доходу є пенсійні виплати, проживає однією сім`єю разом із дружиною, яка також має статус пенсіонера та потребує стороннього догляду у зв`язку із перенесеним захворюванням, має місце постійного проживання, яке збігається з місцем його реєстрації, під наглядом лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, має бездоганний стаж водіння, який складає більше п`ятдесяти років, протягом якого до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягався.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини у справі, після дорожньо-транспортної пригоди, не гаючи часу, викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції, намагався надати допомогу потерпілій, тобто вчинив активні дії щодо зменшення тяжких наслідків свого діяння, в судовому засідання приніс вибачення за скоєне.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння потягло незворотні наслідки, проте, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і за цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння із застосуванням положень ст. 75 КК України до основного покарання, проте з позбавленням права керування транспортними засобами, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання стосовно уточнених позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на її користь майнової шкоди в розмірі 100000 гривень та моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, суд приходить до наступного (т. 1, а.п. 71-74, 94-101).

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть ОСОБА_7 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_8 . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та обвинуваченим, страховим випадком є подія, внаслідок якої завдано шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ 110206», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Отже, між потерпілою та обвинуваченим виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд звертає увагу, що визначений Законом № 1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону № 1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону № 1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. У цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.

Що стосується позовних вимог потерпілої в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, то суд виходить з такого.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 208659102, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 грн., а за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн.

У відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На день настання страхового випадку (04.09.2022) мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 6500 гривень, а тому загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , який підлягає виплаті у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , становить 78000 гривень.

При цьому, стосовно заперечень представника страховика щодо можливої наявності інших осіб, які мають право на таку страхову виплату, то суд зазначає наступне.

Суд розглядає цивільний позов у кримінальному провадженні за правилами, визначеними кримінальним процесуальним законом та не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність інших осіб, які мають право пред`явити цивільний позов до відповідача.

Потерпілою у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_8 , яка у встановленому КПК України порядку звернулась з цивільним позовом про відшкодування шкоди. Відповідно до змісту заперечень представника відповідача, інші особи із заявами про виплату страхового відшкодування за даним страховим випадком до страхової компанії не звертались.

Відсутність інформації про інших осіб, які мають право на страхове відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , не може бути перешкодою для реалізації права потерпілої, яка звернулась з позовом про відшкодування шкоди в межах кримінального провадження.

Разом з тим, як на підставу стягнення зі страхової компанії матеріальної шкоди в розмірі 100000 гривень, потерпіла ОСОБА_8 посилається на те, що в результаті ДТП вона понесла витрати на лікування ОСОБА_7 в розмірі 35000 гривень, витрати на поховання в розмірі 40000 гривень та витрати на спорудження надмогильного пам`ятника у розмірі 25000 гривень.

У відповідності до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, з наведеного слідує, що відшкодуванню страховиком підлягають витрати, понесені потерпілою на спорудження надгробного пам`ятника, на поховання особи, яка померла в результаті скоєння вказаного кримінального правопорушення, які належним чином підтверджені документально.

Проте матеріали справи не містять документального підтвердження того, що позивач ОСОБА_8 здійснила витрати на поховання ОСОБА_7 у розмірі 40000 гривень і на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 25000 гривень, а тому вимоги цивільного позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування витрат на лікування, суд вважає, що така позовна вимога також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З урахуванням системного аналізу статті 24 вказаного Закону, витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого, відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, який поніс такі витрати на своє лікування, а відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону, такими потерпілими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Право вимоги на відшкодування витрат, які понесла позивач на лікування її покійної матері, потерпілої від ДТП, у неї настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України до особи заподіювача шкоди. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 712/1503/17-ц (провадження № 61-15710св18) від 12 вересня 2018 року.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що вказані витрати позивачем також документально не підтверджені, позовні вимоги в цій частині до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування витрат на лікування є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 2 (двох) років - не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» моральної шкоди в розмірі 500000 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 78000 (сімдесят вісім тисяч) гривень.

В задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» майнової шкоди в розмірі 100000 гривень - відмовити.

Скасувати арешт автомобіля «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року (т. 1, а.п. 164).

Речові докази:

- автомобіль «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання на територію спеціального майданчика Запорізького РУП, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кузнечний, буд. 11 - повернути ОСОБА_4 за належністю (т. 1, а.п. 163).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1