Справа № 128/32/23
ВИРОК

Іменем України

27 листопада 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.12.2022 за № 0000314, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воловодівка, Немирівського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, пенсіонера, одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

16 грудня 2022 року близько 13 год 00 хв ОСОБА_4 прийшов до магазину «Каштан», що розташований за адресою: с. Степанівка, вул. Соборна, 26, Вінницького району Вінницької області, з метою забрати посилку із відділення «Нової пошти», яке розташоване в тому ж приміщенні. У подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи всередині магазину, побачив на прилавку із продуктами гаманець чорного кольору, після чого у останнього виник умисел на вчинення крадіжки. Скориставшись відсутністю продавця, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022 продовжено на 90 діб строк дії воєнного стану, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу підійшов до прилавку, звідки здійснив крадіжку гаманця, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 29322,00 грн, 451 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16.12.2022 становить 16488,00 грн, який там залишила ОСОБА_6 , після чого з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 45810,00 грн.

В судовому засіданні 23.11.2023 обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі. Суду показав, що заїхав у магазин «Каштан», що розташований за адресою: с. Степанівка, вул. Соборна, 26, Вінницького району Вінницької області, щоб забрати посилку з відділення «Нової пошти». Продавець, яка мала віддати йому посилку, вийшла з магазину. В той час до нього подзвонив товариш і сказав, щоб він посилку не забирав. Він розвернувся до виходу і побачив у магазині на підвіконні гаманець, який він взяв і пішов. Гаманець він не розглядав, залишив його у себе. Приїхавши додому, зрозумів, що вчинив неправильно, і думав, що потрібно повернути гаманець. О 07 годині ранку наступного дня до нього приїхала поліція, він їм повідомив, що гаманець у нього. Розумів, що гаманець є чужою власністю та що у ньому всередині є грошові кошти. Хотів повернути гаманець. Погоджується з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті. Кошти з гаманця він не витрачав. Потерпілій відшкодував суму, яка, як вона зазначила, у неї зникла з гаманця. Розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно. Розуміє, що вчинив крадіжку під час воєнного стану.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання 23.11.2023 не з`явилася, хоч в установленому законом порядку повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду. Цивільний позов потерпіла ОСОБА_6 не заявляла.

Прокурор під час судових дебатів у судовому засіданні 23.11.2023 просив визнати винним ОСОБА_4 та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі статті 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, вирішити питання щодо речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судових дебатів просив вибачити його, зазначив, що більше такого не повториться, просив пом`якшити покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів суду зазначив, що жодних підстав позбавляти волі таку людину немає, просив застосувати статтю 69 КК України і призначити покарання у виді штрафу.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, являється пенсіонером, раніше несудимий.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, основними підставами для застосування положень статті 69 КК України є дві або більше пом`якшуючі покарання обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу (позитивні характеристики, відсутність судимостей тощо).

Положення частини першої статті 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) вказував на те, що для застосування статті 69 КК наявності сукупності пом`якшуючих обставин замало, такі обставини повинні істотно зменшувати тяжкість вчиненого злочину.

Наявність двох пом`якшуючих обставин, про що вказував захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів, не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, та такі обставини не знижують ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину.

Тому суд не вбачає підстав для застосування статті 69 КК України у даному випадку.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, враховуючи позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з приміненням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання; рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування; рішення про призначення неповнолітньому громадського вихователя; рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; рішення про цивільний позов; рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень; рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат; рішення про винагороду викривачу; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження ; порядок отримання копій вироку та інші відомості; рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. Якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений. Якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75-79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, особа, на яку за її згодою або на її прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 165 КВК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 20.12.2022 накладено арешт на речові докази, які слід скасувати.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі статті 100 КПК України.

Витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не застосовувались, клопотань про їх застосування до суду не надходили.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 20.12.2022 на майно, а саме: грошові кошти в сумі 29322 грн, 451 долар США, одна монета 1 євро, 6 пластикових банківських карток, які були вилучені та поміщені до спеціального пакету НПУ за №1059090, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ВІА НОМЕР_2 , гаманець чорного кольору, які були вилучені та поміщені до спеціального пакету НПУ №7384868 із визначенням місця зберігання у потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , - скасувати.

Речові докази: грошові кошти в сумі 29322 грн, 451 долар США, одна монета 1 євро, 6 пластикових банківських карток, які були вилучені та поміщені до спеціального пакету НПУ за №1059090, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ВІА НОМЕР_2 , гаманець чорного кольору, які були вилучені та поміщені до спеціального пакету НПУ №7384868 із визначенням місця зберігання у потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , - залишити ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_7