Справа № 303/3542/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 кп/4806/632/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2019 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, зокрема 23 січня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом за частиною 1 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі (із застосуванням статті 71 КК України) на строк 5 років 1 місяця ; 22 березня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом за частиною 2 статті 15 - частини 2 статті 185, частиною 2 статті 185 КК України із застосуванням статті 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2019 року, остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років чотири місяці.

Строк відбуття обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом не обирався.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27 грудня 2018 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, без застосування фізичного насильства, відкрито викрав з рук потерпілої ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Lenovo C2 (К10а40)», вартість якого становить 1700 гривень. Викравши телефон ОСОБА_6 зник з місця події, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1700 гривень.

Вказані вище дії ОСОБА_6 , органом досудового розслідування, кваліфіковані за частиною другою статті 186 КК України - грабіж, - відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на незаконність вироку, просить його скасувати. Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження обвинуваченому не забезпечено участь захисника, що свідчить про порушення приписів ч. 9 ст. 206 КПК України. Окрім того, апелянт вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище учасників кримінального провадження береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому та потерпілій стороні надіслано відповідно до вимог законодавства і вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки обвинуваченого та потерпілої не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 2 ст. 186 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, скоєних проти власності; дані про особу обвинуваченого раніше неодноразово судимий, неодружений, непрацюючий; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття; обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено за ч. 2 ст. 186 КК України покарання в межах санкції цієї статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, яке є мінімальним.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 засуджений за вироком Мукачівського міськрайонного суду від 22.03.2019 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 скоїв до ухвалення щодо нього попереднього вироку від 22.03.2019, а також обґрунтовано застосував щодо нього положення ч. 4 ст. 70 КК України і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги про пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, призначивши таке у виді позбавлення волі на строк 3 роки, апеляційний суд відхиляє.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в апеляційній скарзі не вказується і апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду кримінального провадження обвинуваченому не забезпечено участь захисника, що свідчить про порушення ч. 9 ст. 206 КПК України, - апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства та матеріалах кримінального провадження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що участь захисника у даному кримінальному провадженні відповідно до ст. 52 КПК України не є обов`язковою, а в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового провадження заявляв клопотання про залучення захисника. На такі обставини не вказує і обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі. Не заявлено обвинуваченим такого клопотання і перед апеляційним судом. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснювались права та обов`язки, у тому числі право на захист.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2019 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: