Справа №:755/1056/24
Провадження №: 1-кс/755/259/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 грудня 2023 року за № 0004265 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, котре погоджене з прокурором групи прокурорів прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів у межах цього провадження, у зв`язку необхідністю встановлення обставин визначених ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України при наявності на те передумов передбачених ст. 132, 163 вказаного Кодексу.

ІІ. Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені відомості щодо потреби застосування заходу забезпечення кримінального провадження

Дніпровським УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за ознаками наведеного кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 грудня 2023 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , проникла до квартири звідки викрала грошові кошти у сумі 3000 доларів США, вироби із золота, чим завдала збитку ОСОБА_5 .

На думку слідства до злочину може бути причетна особа, котра використовує абонентський номер - НОМЕР_1 , у зв`язку з чим заявники просять надати доступ до даних про його зв`язок у період з 21 по 22 грудня 2023 року.

ІІІ. Позиції сторін

Слідчим суддею, на підставі положень ст. 22, 26, 163 КПК України, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі представника особи у володінні, якої знаходяться речі і документи та сторони обвинувачення, зокрема враховуючи заяву ОСОБА_6 про розгляд питання на підставі наявних даних без участі представників УП.

IV. Правове регулювання питання тимчасового доступу до речей і документів

Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості (п. 5 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 132 КПК України), та полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (ч. 1 ст. 159 КПК України).

Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді (ч. 2 ст. 159 КПК України).

Враховуючи загальні для всіх заходів забезпечення правила їх застосування (ч. 3, 4 ст. 132 КПК України), а також специфічні саме для цього заходу забезпечення підстави (ч. 5, 6 ст. 163 КПК України), сторона, яка подає клопотання, має довести наступні обставини: 1) потреби розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні; 2) може бути виконане завдання, для виконання якого звертаються із клопотанням; 4) без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, неможливо; 5) ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 6) вони самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 7) при цьому вони не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю або, у протилежному випадку: (і) є можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах; (іі) неможливо іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

V. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя при постановленні ухвали

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, проаналізувавши наведені в ньому доводи, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і тимчасовий доступ до речей і документів регламентовані Главою 10 - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування та Главою 15 тимчасовий доступ до речей і документів Кримінального процесуального Кодексу України.

У випадку необхідності отримання тимчасового доступу до речей і документів, сторона кримінального провадження має право, згідно положень ст. 160 КПК України, звернутись до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

При цьому, слідчий суддя постановляє ухвалу про надання доступу до речей і документів з розпорядженням про можливості їх вилучення за умови, що сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що вони мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах (ч. 5 та ч. 7 ст. 163 КПК України).

Також, в силу положень частин 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо надання тимчасового доступу (п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються, а не просто вказати їх.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: … 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В цій ситуації, на думку слідчого судді, з доданих до клопотання матеріалів не витікає факт того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Так, згідно ст. 14 КПК під час кримінального провадження кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, інших форм спілкування.

Втручання у таємницю спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, з метою виявлення та запобігання тяжкому чи особливо тяжкому злочину, встановлення його обставин, особи, яка вчинила злочин, якщо в інший спосіб неможливо досягти цієї мети.

Отже, Суд повинен в цій справі встановити, чи буде втручання виправданим у розрізі статті 10 КЗПЛ, тобто чи буде воно відповідати критеріям «встановленого закону», переслідувати одну або кілька законних цілей і буде власне «необхідним у демократичному суспільстві» (див. серед інших джерел рішення у справі «Компанії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » [ВП] ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) [GC], заява № 931/13, пункт 141, від 27 червня 2017 року).

Ці дані Суд з`ясовуватиме власне на підставі відомостей доданих до клопотання та аргументів самих заявників, що ключовим доказом їх дійсності є саме рапорт від без дати о/у Д.Яремчука.

Так, Суд зазначає, що вказаний дозвіл заявник просить надати для з`ясування істини у рамках розслідування справи за фактом здійснення крадіжки у умовах воєнного стану. Тому Суд переконаний, що відповідне втручання переслідує деякі із «законних цілей», перелічених у статті 10 КЗПЛ, зокрема, «запобігання ... злочинам» (див. для порівняння рішення у справі «Беккер проти Норвегії» (Becker v. Norway), заява № 21272/12, пункт 60, від 05 жовтня 2017 року).

Розглядаючи питання, чи буде це втручання відповідати критерію «встановлено законом», Суд зауважує, що доступ до інформації щодо вхідних і вихідних з`єднань з телефону можливий на підставі статті 159-163 КПК України. Отже, відповідний захід має відповідне підґрунтя у національному законодавстві.

Під час оцінки критерію «необхідності» Суд повинен розглянути підстави, наведені правоохоронними органами для надання доступу до інформації, разом з обсягом такого доступу, аби з`ясувати, чи є ці підстави «відповідними» та «достатніми», і, таким чином, з огляду на свободу розсуду, якою користуються національні органи влади, чи буде втручання пропорційним законним цілям, які переслідувалися і відповідало «нагальній суспільній потребі» (див. серед інших джерел згадане рішення у справі «Нагла проти Латвії» (Nagla v. Latvia), пункт 94).

В цій ситуації Суд вважає наведені у клопотанні правоохоронними органами підстави для втручання у права користувача абонентських послуг за нормами Конвенції недостатніми, аби довести, що втручання є пропорційним.

Факт необхідності втручання обумовлюється даними рапорту.

Слідчим суддею детально проаналізовано та вивчено указаний рапорт на предмет достатності його одного, як єдиного доказу, котрий обумовлював би втручання в спілкування особи та установлено, що в ньому наведено таке: «…в ході оперативного супроводження …, встановлено, що до даної події можливо причетний громадянин …. користується абонентськими номерами …» та вказано відповідний абонентський номер користувача.

За цих умов Суд не може констатувати того, що запитувані дані мають суттєве значення для встановлення важливих обставин. Матеріалів на підставі яких заступник о/у дійшов висновку, що указаний абонентський номер імовірно причетний до крадіжки надано не було, відповідно відображені у рапорті відомості не можливо сприймати, як беззаперечні докази певного факту, а зі змісту самого рапорту не можливо говорити проте, що викладені у ньому дані є дійсним фактом, адже у ньому вказано «можливо», «вважав би».

Водночас, така засада кримінального провадження як змагальність сторін, визначена ст. 22 КПК України, передбачає самостійне обстоювання учасниками кримінального провадження їхніх правових позицій. Таке обстоювання полягає не лише у повідомленні суду своєї позиції та її належній аргументації, а й у доведенні відповідними засобами доказування певних обставин чи фактів, на яких вона ґрунтується.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд ухвалювати рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, що є ознакою обґрунтованості судового рішення (ч. 3 ст. 370 КПК України). А тому, при оцінці дійсності обставин визначених п. 3, 4, 6 ч. 2 ст. 160, п. 1, 2 ч. 5 ст. 163 КПК, Суд не може покладатися виключно на повідомлення учасника кримінального провадження щодо певних обставин, тобто презюмувати їх достовірність.

Адже, указуючи у зверненні про певного роду факти, заявник має довести слідчому судді, що вони дійсно мали місце, адже з положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України убачається, що до компетенції саме слідчого судді віднесено судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному проводженні.

Під час провадження на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

За наслідками розгляду клопотання не можливо говорити, що, заявник довів обставини визначені п. 3, 4, 6 ч. 2 ст. 160, п. 1, 2 ч. 5 ст. 163 КПК, адже їх аргументація базується на припущеннях слідства, щодо певного факту, а не підтверджується відповідними доказами. Зокрема, до звернення надано копії матеріалів, котрі не завірено жодним чином, тобто наявні додатки, які не можуть засвідчувати будь-які обставини, позаяк, Верховний Суд у справі № 160/7887/18 указав, що для аналізу питання завірення документів у копіях слід брати до уваги, що серед іншого, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку; під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

За таких умов не можливо говорити про дійсну потребу, як таку, у такому заході забезпечення кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, вважає, що оскільки не доведені обставин визначених ст. 160, 163 того ж Кодексу, це є підставою для відмови в задоволенні такого клопотання.

З цих підстав та керуючись ст. 131-132, 159-166, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив :

відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_7