Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/52/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000193 від 14.06.2020 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-11 червня 2019 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-психологічної експертизи в сумі 4903 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, згідно з яким перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке на його думку буде достатнім і справедливим.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 зазначає про те, що у нього не було ні мотиву, ні цілеспрямованого умислу на заподіяння його батькові тяжких тілесних ушкоджень, які б могли призвести до його смерті.

Вважає, що показання свідків та потерпілої не можуть бути доказом його винуватості, оскільки вони не були очевидцями подій, стверджує, що до конфлікту у його батька вже були тілесні ушкодження, а після того як він знайшов батька мертвим, то одразу ж викликав працівників поліції, від слідства не переховувався і давав правдиві свідчення.

Наведені обставини, на думку обвинуваченого ОСОБА_8 не були враховані судом першої інстанції, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 також просить скасувати вирок суду, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити його підзахисному покарання у виді 4 років позбавлення волі із застуванням ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Захисник вважає, що висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень не відповідають дійсності, оскільки у ОСОБА_8 не було такого умислу і він не передбачав настання негативних наслідків, а тому з суб`єктивної сторони дії ОСОБА_10 були необережними.

Адвокат ОСОБА_9 стверджує, що за відсутності у матеріалах кримінального провадження прямих доказів, які з об`єктивністю свідчили про умисел ОСОБА_8 на заподіяння потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень, то з урахуванням показань самого обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 , а також свідків, у діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Відсутність у потерпілої матеріальних претензій, правдиві свідчення ОСОБА_8 , визнання ним вини та щире каяття, на думку сторони захисту вказує про наявність цілого ряду пом`якшуючих обставин та підстав для призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції цієї статті із застосуванням ст. 75 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого при слідуючих обставинах.

Так, 14.06.2020 року ОСОБА_8 перебуваючи разом зі своїм батьком ОСОБА_10 за місцем їх проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, в період часу з 12 по 14 годину 14.06.2020 року, між ОСОБА_8 та його батьком ОСОБА_10 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 не менше 20 ударів кулаками, з яких не менше ніж п`ятнадцять ударів кулаками рук по тулубу спереду.

В результаті нанесення ОСОБА_8 не менше ніж п`ятнадцяти ударів кулаками рук по тулубу спереду, потерпілому ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини та плечового поясу, що складають синці грудної клітини зліва, лівої ключиці, множинні переломи ребер зліва, лівої ключиці, розриви лівої легені з явищами внутрішньо плевральної кровотечі зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта №206 від 14.07.2020 року та 206/1 від 21.07.2021 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходиться в прямому причинному зв`язку із смертю останнього, яка наступила в результаті гострої крововтрати, як наслідок закритої тупої травми грудної клітини та плечового поясу.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 про скасування та ухвалення нового з перекваліфікацією дій ОСОБА_8 з ч.1ст. 121 на ч.1 ст. 119 КК України, у зв`язку з відсутністю доказів умислу ОСОБА_8 на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України, який під впливом алкоголю, в процесі сварки, умисно наніс ОСОБА_10 не менше 20 ударів руками по тулубу спереду, в результаті яких останньому були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до його смерті є правильною, а винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, у тому числі: протоколом огляду місця події від 14.06.2020 року, згідно з яким, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 року було виявлено та вилучено фрагменти тканини з бічної поверхні дивану зі слідами РБК та два фрагменти шпалер зі слідами РБК; протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо - відео від 13.08.2020 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 ; висновком експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи за №2829/2830/20-27 від 30.07.2020 року; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_8 від 16.06.2019 року та стенограмою розмов; протоколом проведення слідчого експерименту від 16.06.2020 року за участю ОСОБА_8 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 16.10.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 ; висновком експерта №206 від 15.06.2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_10 настала в результаті гострої крововтрати, як наслідок закритої тупої травми грудної клітини та плечового поясу; висновком експерта №206/1 від 21.07.2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_10 могла настати за 5-6 годин до моменту початку огляду місця події, давність утворення закритої тупої травми грудної клітини, що призвела до смерті, може складати близько 1-2 години до моменту смерті; висновком експерта №206/2 від 29.09.2020 року, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути в результаті не менше ніж 15 травмуючих впливів локального характеру; висновком експерта №206/3 від 26.10.2020 року, згідно якого деякі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути і за тих обставин на які вказує обвинувачений ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту та в протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо - відео контроль особи; висновком судово- психіатричного експерта від 10.11.2020 року про те, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходиться в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України, осудний, застосування заходів примусового медичного характеру не потребує.

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які стали наслідком його смерті, послався також на дані переглянутих в судовому засіданні дисків з відеозаписами протоколу огляду місця події від 14.06.2020 року, протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії-аудіо-відео від 13.08.2020 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 ; протоколу допиту обвинуваченого ОСОБА_8 від 16.06.2020 року; слідчого експерименту від 16.10.2020 року з підозрюваним ОСОБА_8 , а також показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , судово-медичного експерта ОСОБА_18 , які за висновком суду узгоджуються з вищевказаними письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не міг спричинити своєму батькові тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті.

Отже, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду, з об`єктивністю констатує, що районний суд ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позицію ОСОБА_8 про відсутність доказів умислу та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпідставно розкритикував, розцінивши як намагання обвинуваченого ОСОБА_8 уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 щодо відсутності мотиву (неприязні) та доведеного умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до його смерті, колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного протиправного заподіянні тяжких тілесних ушкоджень іншій людині від убивства з необережності, необхідно оцінювати не лише виходячи з показань винного, а з урахуванням сукупності всіх доказів: показань свідків, потерпілих про характер дій винного, знарядь вчинення злочину, причини припинення злочинних дій, поведінка винного після цього, а також ставлення до наслідків, висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_8 , факт конфлікту між ним та його батьком ОСОБА_10 під час спільного розпиття алкогольних напоїв, а також як він вважає штовхання руками по тулубу спереду, ОСОБА_8 на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду не оспорював.

Разом з цим вважає, що він не наносив таку кількість травмуючи ударів по тулубу батька, а лише декілька раз відштовхнув його від себе і батько при цьому міг ударитися головою об стіну або тулубом об диван.

Такі доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про те, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень і що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала з необережності, колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи.

Так, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_8 , колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник на побутову ґрунті, місце події, спосіб нанесення та кількість концентрованих ударів руками по тулубу, з урахуванням суттєвої різниці між віком та фізичними даними ОСОБА_8 і потерпілого, характер і локалізація тілесних ушкоджень (множині переломи ребер, лівої ключиці, розриви лівої легені, які супроводжувались внутрішньою плевральною кровотечею) причина смерті потерпілого ОСОБА_10 (закрита тупа травма грудної клітини та плечового поясу, гостра крововтрата) характер дій обвинуваченого ОСОБА_8 , який наносив потерпілому ОСОБА_10 чисельні удари руками по тулубу, у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_8 умисно наносячи удари руками по тулубу потерпілому ОСОБА_10 , усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення таких ударів у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що смерть потерпілого ОСОБА_10 могла настала внаслідок падіння або в результаті інших тілесних ушкоджень, які були спричиненні до цього, то вони спростовується результатами проведених судово-медичних експертиз ( №206 від 15.06.2020 року та №206/1 від 21.07.2020 року) про те, що смерть ОСОБА_10 настала за 5-6 годин до моменту початку огляду місця події в результаті гострої крововтрати, як наслідок закритої тупої травми грудної клітини та плечового поясу.

Крім того, висновок експерта № 206/2 від 29.09.2020 року та № 206/3 від 26.10.2020 року свідчить про наявність та доведеність причинно-наслідкового зв`язку між ударами ОСОБА_8 , в результаті яких потерпілий ОСОБА_10 помер від закритої тупої травми грудної клітини.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, констатуються обвинуваченим та захисником формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення по даній категорії справ, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, колегія суддів дійшла однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_8 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_10 в результаті умисних ударів в область тулуба, що призвело до його смерті.

У даній ситуації очевидно, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість (не менше 20 ) характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень (переломи ребер з розривом лівої легені) а також причина смерті потерпілого ОСОБА_10 (плевральна кровотеча) у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів руками по тулубу, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто, ОСОБА_8 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.

Думка обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що слідством не перевірена версія про причетність інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 є хибною, оскільки досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків та проведенням експертиз, які вказали на причетність саме ОСОБА_8 до нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , від отримання яких настала смерть останнього.

При цьому показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 ,узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені судом в основу вироку та по суті, з урахуванням письмових доказів спростовують версію ОСОБА_8 про необережність.

Доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями свідків та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який по суті факт нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (штовхання руками по тулубу) не оспорює.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, а також відсутність та недоведеність наявності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, констатуються ними формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000193 від 14.06.2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4