Справа № 932/3276/23
Провадження № 1-кс/932/67/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «НІБУЛОН», про скасування арешту майна,

УСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване наступним.

Так, слідчим відділом Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за участі групи слідчих проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженню № 0000024 від 08.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 191, 4.4 ст. 190 КК України.

Дане кримінальне провадження об`єднане з кримінальним провадженням № 00000514 від 13.06.2022 року, досудове розслідування якого здійснювалося Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що організована злочинна група, яка діяла в Дніпропетровській області, до складу якої входять керівники з ТОВ ДМК «Дніпромлин», Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з метою розкрадання чужого майна виробників сільськогосподарської продукції, зернотрейдерів та іноземних покупців сільгосппродукції( пшениці, кукурудзи та інших зернових), шляхом шахрайства, створили та запровадили злочинну схему з розкрадання вищезазначеного майна, яке перевозилося залізницею у залізничних вагонах.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.09.2022 року у кримінальному провадженні № 00000514 від 13.06.2022 року накладено арешт на майно, вилучене 16.09.2022 під час проведення обшуку, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2022, (провадження № 757 /22667 (22-к) за місцем розташування ТОВ ДМК «Дніпромлин» (), за адресою: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 10/14, а саме на:

- зерно пшениці, у загальній кількості 2800 тон, яке належить Дніпропетровській ОВА і є предметом злочину в організованій злочинній схемі по привласненню шахрайським шляхом та крадіжкою зернових культур в Дніпропетровській області, в тому числі й на частину зерна, яке належить на праві приватної власності ТОВ СП «НІБУЛОН», а саме:

- зерно пшениці м`якої 3 класу та 2 класу 2021 року збирання урожаю у загальній кількості 1 593 600 кг.

Представник заявника вважає, що арешт накладено безпідставно та необґрунтовано, арештоване майно не має доказового значення для кримінального провадження, частина цього зерна належить не Дніпропетровській ОВА, а ТОВ СП «Нібулон», ухвалою слідчого судді порушується право власності заявника, скасовано постанову про визнання речовим доказом, ТОВ СП «Нібулон», не є юридичною особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування. Вважають, що у застосуванні арешту майна відпала потреба.

Посилаючи на ці обставини, представник заявника прохає скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19.09.2022 року у справі № 757/25064/22-к в частині зерна пшениці м`якої 3 класу та 2 класу 2021 року збирання урожаю у загальній вазі 1 593 600 кг, що належить на праві власності ТОВ СП «НІБУЛОН» (). Також просить повернути майно власнику ТОВ СП «НІБУЛОН».

В судовому засіданні представник ТОВ СП «Нібулон» підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Прокурор та слідчий не заперечували проти клопотання, однак повідомили, що кримінальне провадження не закрито, жодній особі не повідомлено про підозру, майно перебуває на відповідальному зберіганні.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В силу вимог ч. 1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.09.2022 року убачається, що правовою підставою накладення арешту слугувало те, що в ході досудового розслідування встановлено відомості про належність майна, а також арешт накладений з метою збереження речових доказів. При цьому у резолютивній частині цієї ухвали вказано, що право власності на зерно пшениці зареєстровано за ТОВ «Центральний Парк» та ТОВ «IT Техносмарт». Місцем розташування майна вказано адресу підприємства ТОВ «Дніпромлин» (елеватор).

Вирішуючи питання щодо можливості скасування арешту зі спірного майна, виходжу з наступного.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження -судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Матеріали скарги та матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що арешт на спірне майно було накладено необґрунтовано. Так, в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.09.2022 року вказана як правова підстава для накладення арешту, так і мета арешту, а також необхідність встановлення належності цього майна та забезпечення його збереження як речового доказу.

Питання щодо скасування арешту майна повинно вирішуватись, у разі закриття кримінального провадження судом, оскільки по суті вирішується доля речових доказів.

Отже, слідчий суддя не наділений повноваженнями вирішувати долю речових доказів.

На даний час кримінальне провадження № 0000024 не завершене, обґрунтованість накладення арешту в даному кримінальному провадженні встановлено ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року, доказів проте, що у застосуванні такого заходу, як арешт майна, відпала потреба, заявником не надано, а отже на даний час відсутні законодавчо визначені підстави для скасування арешту майна.

Аналізуючи матеріали провадження суд приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, N 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

На час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час .

Відтак, приходжу до висновку, що правова підстава для накладення арешту, наразі не відпала. Тому підстав для скасування арешту майна, не встановлено.

Крім того, враховую наступне.

1.Кримінальне провадження № 00000514 від 13.06.2022, не закрито, постанови про закриття немає, що виключає можливість вирішення питання про скасування арешту.

2.Вирішення долі речових доказів, зокрема, передача їх ймовірному власнику ТОВ СП «Нібулон», належить до компетенції суду, а не слідчого судді.

3.Кримінальне провадження № 00000514 від 13.06.2022 не має будь-якого результату розслідування, не встановлені особи, які причетні до скоєння кримінального правопорушення, тому встановити факт того, що необхідність у накладенні арешту, відпала, не є можливим.

4.Правовий статус та власник майна не визначений, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається господарський спір щодо належності майна та його витребування, оскільки зерно пшениці транспортувалось АТ «Українська залізниця» за зовнішньоекономічним контрактом та додатковою форвардної угодою. Відтак, доводи про те, що власником майна є ТОВ СП «Нібулон», є суперечливими та передчасними. Між тим, слідчий суддя не може вирішити питання належності майна в рамках розгляду цього клопотання, такою компетенцією наділений суд, зокрема, господарський.

5.Майно, на яке накладено арешт, тобто зерно пшениці м`якої 3 класу та 2 класу та ін., належним чином не описано, не відокремлено, не опечатано та не відібрані його зразки, що призведе до неможливості його вилучення не елеваторі.

6.Доля спірного майна невідома. Не встановлено, де воно наразі зберігається та чи збережено його в тому вигляді, в якому воно було виявлено на момент проведення обшуку.

7.Скасування постанови про визнання речовим доказом, не передбачено чинним КПК України, томе не береться до уваги при вирішенні питання щодо скасування арешту майна.

Таким чином, слідчому судді не надано доказів, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна зменшилися, а тому потреба в арешті майна не відпала, відтак підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «НІБУЛОН», про скасування арешту майна, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ