Справа № 163/1364/23 Провадження №11-сс/802/461/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року про відмову у накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач сектору дізнання відділення поліції № 1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя вказав, що правових підстав для накладення арешту на посвідчення водія не встановлено.

У поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує ухвалу слідчого судді з мотивів її незаконності. Стверджує, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України. З огляду на наведене, просить судове рішення скасувати і постановити нове, яким задовольнити клопотання про накладення арешту на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_7 , заборонивши користуватися, відчужувати та розпоряджатися ним.

У запереченні на апеляційну скаргу представник власника майна просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала апеляцію у повному обсязі та просила накласти арешт на майно, власника майна, який заперечив апеляційну скаргу і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення частини третьої вказаної статті визначають, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

А відповідно до ч.4 ст.370 КПК України вмотивованим є рішення. в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримані.

Матеріалами провадження стверджується, що 15 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписи ч.2 ст.131 КПК України визначають, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що будь-якого процесуального статусу жодна особа у вказаному кримінальному провадженні не має. Підозра нікому не оголошувалась.

Слідчим суддею зазначено, що під час судового розгляду подано ряд документів на підтвердження законності походження вказаного посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 .

Зокрема, згідно з базою даних ІПН ОСОБА_7 видане посвідчення водія серії НОМЕР_1 із наявними категоріями А1, А, В1, В, С1, С, D1, D.

Крім того, експерт у висновку № СЕ-19/103-23/6920-ДД від 06 липня 2023 року вказав, що бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 відповідає за способами друку та спеціальними захисними елементами встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

А довідкою № 44 від 19 червня 2023 року стверджується, що ОСОБА_7 , дійсно, навчався в Любомльському РСТК ТСО України на курсах водіїв автотранспортних засобів категорії «Е» і отримав свідоцтво про закінчення курсів.

У апеляційних доводах прокурор стверджує, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведена наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» була висловлена правова позиція про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому, матеріали провадження не містять жодних доказів, які вказували б на те, що вказане у клопотанні майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення чи зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження.

Крім цього, під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не наведені та не обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, та відповідність вказаного у клопотанні майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Отже, підстави для скасування рішення слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року про відмову у накладенні арешту на майно - без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді