В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово розглянувши у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 381, 382 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2023 року за № 0001293 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, не одружений, не працює, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 25.01.2013 Оболонським районним судом м. Києва, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України 2001 р. з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2) 17.06.2015 Дніпровським районним судом м. Києва, за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України 2001 р. з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

3) 02.10.2019 Дніпровським районним судом м. Києва, за ч. 1 ст. 309 КК України 2001 р. до покарання у вигляді штрафу 850 гривень; 23.01.2020 Дніпровським районним судом м. Києва переглянуто вирок та замінено на 50 годин громадських робіт;

4) 08.02.2023 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 місяців арешту,

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, шляхом вивчення його (обвинувального акту) та доданих до нього матеріалів,

у с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом

З обвинувального акта, складеного 29 вересня 2023 року дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 та затвердженого того ж дня прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , слідує, що ОСОБА_2 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Процедура

Досудове розслідування кримінального провадження здійснено згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими КПК України, з урахуванням положень Глава 25. Особливості досудового розслідування кримінальних проступків того ж Кодексу та за його наслідками, на підставі отриманих від дізнавача, у порядку ст. 301 КПК, матеріалів, прокурор встановивши, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, прийняв рішення, відповідно до ч. 5 указаної статті наведеного Кодексу та вимог ст. 302 КПК, про звернення до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, та котре було задоволено ухвалою суду.

Отже, судом визначено (1) розгляд обвинувального акту здійснювати без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, а (2) спрощене провадження щодо кримінального проступку здійснювати згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК, з урахуванням положень § 1. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків Глава 30. Особливі порядки провадження в суді першої інстанції того ж Кодексу.

Мотиви суду

Відповідно, Суд розглянув цей обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, установивши таке.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів слідує, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.

Як наслідок, обставини щодо учинення кримінального проступку установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Тим самим, є установленими (дійсними) обставини відображені в обвинувальному акті, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме те, що 27 серпня 2023 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_2 перебував в під`їзді № 8 що в будинку № 22 по вулиці Курнатовського Дніпровського району міста Києва, де зустрів знайомого йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у ОСОБА_2 виник протиправний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном марки «Redmi», моделі «Note 4», сірого кольору, який належать на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_5 та попросив його надати свій мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 4», сірого кольору для здійснення вихідного дзвінка своєму родичу.

Будучи переконаним у тому, що ОСОБА_2 має намір подзвонити своєму родичу, не здогадуючись про його дійсні наміри, ОСОБА_5 добровільно надав ОСОБА_2 свій мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 4», сірого кольору, для того, щоб останній здійснив вихідний дзвінок.

Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікся, ОСОБА_2 не повернувши мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 4», сірого кольору, вийшов з підїзду № 8 що в будинку № 22 по вулиці Курнатовського Дніпровського району міста Києва та направився в бік будинку № 15 по вулиці Курнатовського Дніпровського району міста Києва, тим самим заволодів вищевказаним мобільним телефоном марки «Redmi», моделі «Note 4», сірого кольору та завдав ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 1500 гривень 00 копійок..

Кваліфікація дій

Таким чином, з`ясовано, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

При цьому, Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Позаяк, з постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06 листопада 2009 року № 10 слідує, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього (п. 17-19 Постанови).

На час вчинення діяння, тобто 27 серпня 2023 року, стаття 190 КК діяла в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, а на час розгляду справи діє в редакції Закону № 3233-IX від 13 липня 2023 року, котрий набув чинності з 11 серпня 2023 року.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Норми ч. 1 ст. 190 КК, як в редакції, як на дату вчинення кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи, містять одну і ту ж конструкцію, а саме: «заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років», а тому передумов для застосування положень ст. 5 КК не вбачається.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує

(1) ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання;

(2) те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами;

(3) юридична відповідальність особи, за ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, Суд визнає щире каяття, яке полягає в т.ч. у визнанні обставин регламентованих ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення, та в розрізі того, що, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к), що власне є дійсним в цій ситуації та витікає в т.ч. з заяви про визнання своєї винуватості.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на, що Суд в цій справі ураховуючи дані про особу обвинуваченого (наведені у вступній частині вироку), ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді обмеження волі, із визначенням остаточного покарання у порядку ст. 71 КК, враховуючи вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року зі змінами в нього за ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року та вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року.

При вирішенні питання щодо умов застосування положень ст. 70 чи 71 КК Суд враховує, що в постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, а в цій ситуації, час постановлення вказує на потребу застосування саме ст. 71 КК.

Отже, Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання визначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року (з заміною покарання ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року) та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року, до покарання за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк покарання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до ст. 58 КВК України, обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження.

С у д д я ОСОБА_1