ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1055/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0003901 від 30.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, не зареєстрованого, який проживає за

адресою: АДРЕСА_1 , раніше

судимого, востаннє вироком Дарницького районного суду

м. Києва від 19 січня 2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК

України до покарання у виді громадських робіт на

строк 80 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 25 грудня 2023 року.

Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 29 вересня 2023 року, приблизно о 16 год. 07 хв., умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи неподалік від входу до приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, помітив мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A73 6/128 Gb», який лежав на діжці біля входу в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у цей час, ОСОБА_4 , переслідуючи свої корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, вирішив таємно викрасти майно, яке належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до діжки, після чого переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A73 6/128 Gb», вартістю 13 393,33 грн, що належить ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 13 393,33 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 29 вересня 2023 року, приблизно о 16 год. 07 хв., умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи неподалік від входу до приміщення кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , помітив мобільний телефон, що лежав на діжці біля входу в кафе, та у цей час, ОСОБА_4 вирішив таємно викрасти майно, яке належить ОСОБА_5 , тому підійшов до діжки, після чого переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює не офіційно, з неповною вищою освітою, раніше неодноразово судимий та вчинив нове правопорушення, маючи невідбуте покарання за попереднім вироком.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

У висунутому обвинуваченні вказано про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Втім, суд дійшов висновку, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено, з огляду на таке.

За попереднім вироком ОСОБА_4 був засуджений за вчинення кримінального проступку, наразі обвинувачений у вчиненні злочину.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються - «вчинення злочину особою повторно» та «рецидив злочинів».

Отже, за таких обставин, суд вважає, що стосовно кримінальних проступків наведеної обставини, яка обтяжує покарання, ОСОБА_4 інкримінована бути не могла.

При цьому, пункт 1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, враховуючи, що будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту цієї обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК України.

Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати

при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Це є другою обставиною, за якою не могла бути інкримінована обставина, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів, враховуючи, що попереднім вироком ОСОБА_4 був засуджений за аналогічне кримінальне правопорушення - таємне викрадення чужого майна і при кваліфікації його дій за цим провадженням вже була врахована ознака, яка кваліфікує злочин, - повторність, тому ще раз її враховувати при призначенні покарання у суду підстав немає.

Водночас суд має застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України, за якими вбачається, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_4 суд визначить за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком з урахуванням положень п. 1(г) ч. 1 ст. 72 КК України щодо переведення покарань в один вид.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень п. 1(г) ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року, визначити остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять днів.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_4 у порядку виконання цього вироку.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: оптичний носій із відеозаписом події з камер відеоспостереження кафе, зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1