Справа № 577/5435/23
Провадження № 1-кп/577/121/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.09.2023 року близько 08:00 год. ОСОБА_4 перебував на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 у свого знайомого ОСОБА_5 , де помітив велосипед марки «України», модель В-120, чорного кольору з білими щитками, який належить ОСОБА_6 та вирішив його викрасти.
Реалізовуючи вказаний єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, розуміючи, що на території України введено воєнний стан Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року (затвердженого Законом України від воєнний стан 24.02.2022 №2102-ІХ) та продовженого згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 (затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ) до 25.05.2022, який указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 продовжено до 22.08.2022. Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022) продовжено до 21.11.2022, який Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 (затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022) продовжено до 19.02.2023, який Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 (затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07.02.2023) продовжено до 20.05.2023 року, який Указом Президента України від 01.05.2023 №757/2022 (затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022) продовжено до18.08.2023 року , перебуваючи на подвір`ї свого знайомого ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , впевнившись в тому, що його дії є таємними як для власника майна так і сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправність та караність своїх злочинних дій, викрав велосипед марки Україна, модель В-120, чорного кольору вивівши його за межі господарства.
Заволодівши таким чином велосипедом у подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Вказаними умисними злочинними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 1275,00 грн.
Крім того,15.09.2023 близько 14:00 год. ОСОБА_4 перебував у своїх справах по 1-му пров. Усп.-Троїцькій в м. Конотоп. Проходячи повз будинок № 8, та побачивши відкриту хвіртку у двір до вказаного господарства та відкриті двері у сам будинок, у нього виник злочинний корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізовуючи протиправний корисливий умисел, ОСОБА_4 , маючи в установленого законом порядку не зняті та не погашені судимості за вчинення корисливих злочинів, діючи умисно, таємно, повторно, розуміючи, що на території України введено воєнний стан Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року (затвердженого Законом України від воєнний стан 24.02.2022 №2102-ІХ) та продовженого згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 (затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ) до 25.05.2022, який указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 продовжено до 22.08.2022. Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022) продовжено до 21.11.2022, який Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 (затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022) продовжено до 19.02.2023, який Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 (затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07.02.2023) продовжено до 20.05.2023 року, який Указом Президента України від 01.05.2023 №757/2022 продовжено до18.08.2023 року, який Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023 продовжено до 15.11.2023 року, шляхом вільного доступу через відчинену хвіртку та двері, проник у коридор будинку, звідки викрав чоловічі кросівки марки «Найк», які знаходилися в коридорі на підлозі справа від вхідної двері.
В подальшому з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_7 , матеріальні збитки на загальну суму 1169 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому та пояснив, що 08.09.2023 року близько 08:00 год. ОСОБА_4 прийшов до свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 де помітив велосипед марки «України», чорного кольору з білими щітками, та вирішив його викрасти. Впевнившись, що його ніхто не бачить викрав велосипед марки «Україна», вивівши його за межі господарства, в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, 15.09.2023 близько 14:00 год. він перебував у своїх справах по 1-му пров. Усп.-Троїцькій в м. Конотоп. Проходячи повз будинок № 8, та побачивши відкриту хвіртку у двір до вказаного господарства та відкриті двері у сам будинок побачив чоловічі кросівки марки «Найк», які знаходилися в коридорі на підлозі справа від вхідної двері та вирішив їх викрасти. В подальшому з викраденим майном покинув двір та викраденим розпорядився на власний розсуд. Просив суд суворо його не карати, вказав, що шкодує про вчинки, все відшкодував, щиро кається.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, подали до суду заяви, що претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не мають, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. Крім того судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у житло, вчинена повторно в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення віднесене до тяжкого злочину.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування збитків.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не виявлено.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, має двох неповнолітніх дітей на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм, за місцем проживання характеризується задовільно, хворіє на ВІЛ.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, у т.ч. зазначення у ній: « Не можливе виправлення без ізоляції від суспільства».
Вирішуючи питання виду та розміру покарання суд виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, сприяння розкриттю злочину, суд доходить висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ч.1 ст. 69 КК України.
Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Отже суд, враховуючи наявність наведених вище декількох обставин, що пом`якшують покарання, відомості про особу ОСОБА_4 , який вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, добровільно відшкодував завдану шкоду, сприяв розкриттю злочину, дійсно щиро розкаявся, усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, тяжких наслідків не настало, хворіє на тяжку хворобу ВІЛ, має на утриманні мати похилого віку, яка хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню та ряд інших захворювань, беручи до уваги незначний розмір завданих збитків, які добровільно відшкодовані та позицію потерпілих, які не мають до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, що в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дискреційність повноважень суду, яка повинна відповідати принципу верховенства права, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, а саме покарання у виді обмеження волі, яке буде співмірним скоєному та достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілими заявлені не були.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі, а саме: на залучення експертів в розмірі 1434,00 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років 6 місяців обмеження волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 залишити домашній арешт.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 1434 ( одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн. (а.с.109,110 ).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2023 року, на велосипед «Україна», модель в-120, чорного кольору з білими щитками, який належить ОСОБА_6 - скасувати (а.с.105-106).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.09.2023 року, на чоловічі кросівки «Найк», сірого кольору, 45 розміру, які належать ОСОБА_7 - скасувати (а.с. 98-99).
Речові докази по справі:
- велосипед марки «Україна», модель в-120, чорного кольору з білими щитками, який зберігається під збереженою розпискою у потерпілого ОСОБА_6 - йому і залишити (а.с. 102).
- чоловічі кросівки марки «Найк», сірого кольору, 45 розміру, які зберігається під збереженою розпискою у потерпілої ОСОБА_7 - їй і залишити (а.с. 96 )
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайсуд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той саме строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1