У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2525/23

Провадження № 1-кс/348/543/23

20 жовтня 2023 року слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на незаконне затримання,

встановила:

до слідчого судді надійшла заява ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України з вимогами вжити заходів щодо звільнення її сина ОСОБА_6 , якого незаконно затримали та безпідставно утримують на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч закону (незважаючи на те, що він визнаний непридатним до проходження військової служби), за відсутності будь-якого судового рішення про затримання чи тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

В судове засідання заявник не з`явилася, у телефонному режимі повідомила, що її сина відпустили з місця незаконного утримання і вони повернулися за місцем свого проживання.

ОСОБА_6 у судове засідання не був доставлений, оскільки станом на момент отримання ухвали щодо відкриття провадження за скаргою не перебував у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Його захисник зазначив, що ОСОБА_6 повідомив йому, що був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 і доставленийи для проходження ВЛК о 10.00 годині 19.10.2023, а відпустили його з території ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15.00 годині 20.10.2023. Захисник зазначив, що територія ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також пункту попереднього збору військовослужбовців є обгородженою та охороняється озброєними військовими. Вхід і вихід з цієї території не є вільним. Це перешкоджало заявнику побачити сина, а його клієнт у свою чергу не міг залишити цієї території з власної волі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначила, що обставини виявлення та супроводження ОСОБА_6 до пункту попереднього збору військовослужбовців, а також проходження ним ВЛК їй невідомі. Тому скільки часу перебував ОСОБА_6 з моменту його виявлення та їх територіх вона не може вказати. Однак зазначила, що на виконання Указу Президента України ІНФОРМАЦІЯ_4 уповноважений здійснювати комплектування Збройних Сил України, у тому числі якщо особа не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для цього вони проводять спільні перевірки з працівниками поліції, які у свою чергу доставляють затриманих для перевірки облікових даних, а також для проходження ВЛК і отримання бойових повісток. У даному випадку ОСОБА_6 міг безперешкодно покинути територію пункту попереднього збору військовослужбовців, його ніхто не затримував і не утримував проти його волі. Натомість ОСОБА_6 добровільно пройшов ВЛК і виявив бажання вступити до лав ЗСУ. Крім цього, обліково-послужну карту ОСОБА_6 не можна вважати дійсним документом, оскільки це документ невстановленої форми та не може бути взятий до уваги. Також зазначила, що щодо ОСОБА_6 не зареєстровано жодних кримінальних проваджень, а отже слідчий суддя не має повноважень розглядати скаргу щодо його незаконного затримання в порядку ст.206 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними документи, суд встановив таке.

ОСОБА_6 07.04.2003 було видано обліково-послужну картку № НОМЕР_1 , відповідно до якої він визнаний непридатним до військової служби та обмежено придатним у воєнний час. Зазначений документ йому було видано у зв`язку з відсутністю чистих бланків квитків.

Слідчим суддею також встановлено, що ВЛК ОСОБА_6 проходив у період з 19.10.2023 до 20.10.2023, що підтверджується копією карти обстеження та медичного огляду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

Як встановлено у п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

З огляду на вищезазначену норму, слідчий суддя дійшов висновку, що станом на 19.10.2023 для ОСОБА_6 військова служба не розпочалась, а тому він мав статус цивільної особи, отже, не міг зазнавати втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Разом з тим, на момент розгляду справи, як встановлено судом з пояснень учасників процесу, порушення прав ОСОБА_6 на свободу та особисту недоторканність припинене, він має можливість вільного пересування та не перебуває під наглядом та контролем уповноважених осіб.

Статтею 206 КПК України не регламентовано, яке саме процесуальне рішення підлягає винесенню слідчим суддею у такому випадку.

Вирішуючи вищезазначене питання, слідчий суддя виходить з положень ст.9 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.12 КПК України, кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого судового рішення про тримання під вартою.

Статтею 305 КПК України передбачено, що слідчий, дізнавач чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені п. 1, 2, 5, 6 ч.1 ст.303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Прокурор може самостійно скасувати рішення, що передбачене п. 3, 10 ч.1 ст.303 КПК України, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.

Слідчий суддя вважає, що передбачені вказаною нормою наслідки самостійного припинення суб`єктом дій чи бездіяльності, які оскаржуються, у виді закриття провадження за скаргою, підлягають застосуванню за аналогією у даному випадку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 12, 206, 305 КПК України, слідчий суддя

постановила:

провадження за скаргою ОСОБА_5 на незакнне затримання - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1