Провадження № 11-кп/824/5899/2023 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.ч.2, 3 ст. 307 КК України, в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 12 січня 2024 включно. Раніше визначену заставу в розмірі 198 480 грн. залишено без змін.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, тим що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 незаконно перебуває під вартою понад 15 місяців, зазначає, що ухвала суду має бути скасована у зв`язку з тим, що клопотання прокурора захисникам та обвинуваченому ОСОБА_8 було вручено за 05 хвилин до судового засідання всупереч вимогам ч.2 ст. 184 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_8 був затриманий ще до внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, а відомості до ЄРДР відносно ОСОБА_9 були внесені ще до закінчення огляду місця події та підписання протоколу слідчим та учасниками огляду. Також вказує, що клопотання прокурора не містить жодного документального обґрунтування на те, які обставини підтверджують існування вказаних ним ризиків. Прокурор також зазначив, що до обвинуваченого не можна застосовувати особисте зобов`язання, бо воно не буде дієвим і не зможе стримати останнього від вчинення нових злочинів та останній буде переховуватись від суду, разом з тим, доказів цьому прокурор у клопотанні не зазначив і відповідно матеріалів не долучив. Те саме стосується не застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та домашнього арешту. Захисник вказує, що ОСОБА_8 відповідно до приписів ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, має родину і це підтверджує міцні зв`язки, зареєстрований в Одеській області та має місце постійного та фактичного проживання в м. Києві, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки прокурором не доведені.

Заслухавши думки обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

На думку колегії суддів апеляційного суду, в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим - немає.

Отже, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження оскільки, як вважає суд, підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.

Також судом враховано тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості в інкримінованих йому кримінальних правопорушення, наявність обґрунтованої підозри, відсутність постійного джерела доходів.

Посилання захисника на порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України щодо порушення строків вручення копії клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 не може бути взятим до уваги та не може бути підставою для скасування ухвали суду.

Невчасне вручення копії клопотання прокурора може призвести до порушення права на захист обвинуваченого, проте, як убачається з оскаржуваної ухвали, обвинувачений та захисник давали пояснення по суті питань, порушених у клопотанні прокурора, висловлюючи аргументи на користь обвинуваченого проти необхідності продовження строку тримання його під вартою, що дає підстави стверджувати про те, що сторона захисту була готова до розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Посилання захисника на те, що під час продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурором не додано жодних матеріалів, якими прокурор доказує обставини та доводи клопотання, є безпідставними, оскільки в провадженні суду перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 .

Доводи захисника про те, що прокурор зазначивши, що до обвинуваченого не можна застосувати особисте зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, разом з тим, доказів цьому прокурор у клопотанні не зазначив є безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора наведені обставини за яких більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими і не зможуть стримати обвинуваченого від вчинення нових злочинів та переховуватися від суду.

Доводи захисника про те, що суддя повинен був провести аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України, як того вимагають норми чинного законодавства України є неспроможними.

Так, вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов до висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів є обґрунтованим, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_8 має родину, що підтверджує міцні соціальні зв`язки, зареєстрований в Одеській області та має місце постійного та фактичного проживання в м. Києві є безпідставними, оскільки вказані обставини не нівелюють ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали убачається, що суд, з урахуванням ч. 1, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, особи обвинуваченого, його віку, ролі у вчиненні злочину та майнового стану, вважав за необхідне залишити без змін раніше визначений розмір застави у максимальному розмірі - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн., яка буде достатньою для виконання покладених на нього обов`язків, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Щодо розумності строку тримання обвинуваченого під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи. Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70). Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100). Однак суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи тощо. Суд наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачений у якій тримається під вартою.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід має забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя