Справа № 181/1223/23
Номер провадження 1-кп/194/146/23
У Х В А Л А

про продовження строку запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

06 листопада 2023 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області в режимі відео конференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2023 року за № 0000146 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, розлученої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернівського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2023 року за № 0000146 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави. Так, посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є ризики, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачена зникла та намагалась сховати сліди та речі, забравши свої речі. Крім того, не майне постійного місця проживання, та усталених соціальних зв`язків. Отже на даному етапі судового розгляду справи вказані ризики продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.

Обвинувачена щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, просила обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Зазначила, що має доньку та сина, у яких вона може мешкати.

Захисник ОСОБА_5 щодо продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив змінити на більш м`який запобіжний захід, та зазначив, що обвинувачена ні на кого впливати не буде.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд судового засідання без її участі.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Необхідно зазначити, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій обвинуваченого, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зокрема при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Також, зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Для того, щоб відповідати вимогам законності, тримання під вартою повинно здійснюватися «відповідно до процедури, передбаченої законом». Це означає, що тримання під вартою має відповідати матеріальним і процесуальним нормам національного права (чи міжнародного права, коли це доречно, (рішення ЄСПЛ Medvedyev and Others v. France (Медвєдєв та інші проти Франції).

Суд, з огляду на принцип презумпції невинуватості, вивчає всі факти, що свідчать на користь або проти існування необхідності захисту суспільних інтересів, яка б виправдовувала відступ від принципу поваги до особистої свободи за статтею 5 Конвенції.

Необхідно встановити, чи продовжували інші підстави, наведені раніше судом, виправдовувати позбавлення волі, чи були ці підстави «доречними» та «достатніми».

Аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою.

Також, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 196 КПК передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує її вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, та місце проживання та реєстрації останньої та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Так, судом враховується тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а саме у вчиненні тяжкого злочину, щодо особи, з якою винна перебувала у сімейних або близьких відносинах та щодо особи похилого віку, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, під острахом понести таке покарання може переховуватись від суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Крім того, згідно пред`явленого обвинувачення, після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця злочину зникла та знаходилась у своєї знайомої. Вказане підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, доказів протилежного суду не надано.

В той же час, суд вважає, що ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не підтверджений, оскільки судом були досліджені всі докази.

Не зважаючи на встановлену відсутність підстав для наявності ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, втім наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України виправдовує продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти існуючому ризику.

Крім того, суд не ігнорує аргументи, які наводяться захисником, та те, що обвинувачена раніше не судима в силу ст. 89 КК України, проте в даному конкретному випадку, доводи сторони захисту не є визначальними, та такими, що змогли б спростувати наявні ризики, та суспільну небезпечність вчиненого діяння.

Суд оцінюючи вищевказані обставини, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, у зв`язку з чим, клопотання захисника та обвинуваченої щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід задоволенню не підлягає.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченої перебувати в СІЗО суду не надано.

При цьому, суд вважає що продовження обвинуваченій строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують ризики справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд враховує, що судове слідство не закінчене, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченої під час розгляду кримінального провадження, та з метою забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, а також за відсутності вагомих підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, відсутності обставин, що свідчать про неможливість утримання обвинуваченої під вартою, суд вважає за доцільне продовжити відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченої, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною, майновий стан, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, і вважає за необхідне з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, продовжити останній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів в межах строку, встановленого ч.1 ст.197 КПК України без визначення застави, не вбачаючи при цьому підстав для обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 110, 176, 177, 183, 194, 196, 314, 315, 316, 369, 371, 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23-59 години 03.01.2024 року в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» без визначення застави.

Строк дії ухвали встановити до 03.01.2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1