УХВАЛА

6 грудня2023 року

м. Київ

справа № 210/4734/21

провадження № 51- 7271 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня

2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 жовтня 2023 року щодо нього,

встановив:

У касаційній скарзі засуджений просить перевірити судові рішення в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК Верховний Суд дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції та обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Тому особа, яка подає касаційну скаргу, посилаючись на незаконність судових рішень повинна вказати на конкретні порушення закону, які відповідно

до ст. 438 КПК є підставами для зміни чи скасування судових рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

У касаційній скарзі засуджений не погоджується з вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня

2022 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 4 жовтня 2023 року черезістотні порушення вимог кримінального процесуального закону

та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом із тим, в обґрунтування своїх доводів, засуджений фактично просить переглянути вирок місцевого суду в касаційному порядку на предмет повноти судового розгляду (ст. 410 КПК) та відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК), що насамперед належить до повноважень апеляційного суду, та не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції відповідно до приписів ч. 1

ст. 433 КПК.

При цьому, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, засуджений

взагалі не обґрунтовує в чому, з огляду на положення статей 404, 412 419 КПК

у їх взаємозв`язку, полягають порушення допущених апеляційним судом при розгляді кримінального провадження.

Також, усупереч положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції.

Засуджений порушує питання про скасування вироку місцевого суду, і при цьому не порушує питання про відповідне скасування рішення суду апеляційної інстанції, яким цей вирок було залишено без змін.

Наявність цих недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на приписи ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши,

що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правничу допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правничу допомогу. Для її одержання засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців

у галузі права, які за законом мають право на надання такої допомоги особисто

чи за дорученням юридичної особи.

За правилами п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI

«Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до цього Закону та інших законів України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правничих послуг, передбачені частиною другоюстатті 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують регіональні центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5)).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили

і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.

Тому для одержання такої допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня

2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 жовтня 2023 року щодо нього залишити без руху і надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити засудженому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3