Справа № 638/6231/23
Провадження № 1-в/638/360/23
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», за час відбування покарання вимоги режиму тримання під вартою не порушував, стягнень не має, був працевлаштований та має заохочення.

Засуджений в режимі відеоконференції в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував з огляду на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» в режимі відеоконференції в судове засідання з`явився, проти задоволення клопотання заперечував з огляду на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого та клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 з наступних підстав.

ОСОБА_3 засуджений Вироком Зарічного районного суду міста Суми від 25 травня 2020 року за ст. 185 ч.1, 185 ч.2, 70 ч. 1 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі.

Згідно вимог ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_3 засуджується цим вироком та засуджений вироками Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 вересня 2017 року та від 18 листопада 2019 року, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Також, ОСОБА_3 засуджений 17.06.2020 року Оболонським районним судом міста Києва за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 17 червня 2020 року.Зараховано ОСОБА_3 в строк покарання його попередне ув?язнення у період з 19 жовтня 2019 року по 17 червня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2021 року визначено покарання за наявності кількох вироків: вироку Зарічного районного суду м. Суми від 25.05.2020 року та вироку Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року і вважати засудженим за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням за даним вироком менш суворого покарання за попереднім вироком Зарічного районного суду м. Суми від 25.05.2020 року та остаточно до відбуття 4 роки позбавлення волі .Строк відбування покарання рахувати з 17.06.2020 року,зарахувати у строк відбування покарання за даним вироком весь строк відбутого покарання за вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 21.09.2017 року в період з 16.03.2018 року по 16.09.2018 рік. На підставі ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув?язнення в період з 19.10.2018 року по 17.06.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22 жовтня 2019 року. З 22 вересня 2020 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_3 від 19 липня 2023 року засуджений за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, адміністрацією виправної колонії не заохочувався. У відносинах з іншими засудженими не конфліктний, але позитивного прикладу для інших засуджених не подає. До праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручену роботу.

06 січня 2022 року року комісією з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду та переведення засуджених на підставах встановлених ст.10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України прийнято рішення відмовити в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України , оскільки засуджений не стає на шлях виправлення.

06 січня 2022 року комісією з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду та переведення засуджених на підставах встановлених ст.10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України прийнято рішення відмовити в зміні умов тримання засудженому до позбавлення волі на підставі ст. 101 КВК України, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення.

02 лютого 2022 року винесена Постанова про накладення стягнення на ОСОБА_3 у вигляді догани..

З довідки про стягнення та заохочення засудженого вбачається, що 13 жовтня 2022 року, 13 січня 2023 року та 05 квітня 2023 року ОСОБА_3 оголошено подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, вказано, що стягнень не має. Натомість з матеріалів особової справи вбачається, що 02 лютого 2022 року винесена Постанова про накладення стягнення на ОСОБА_3 у вигляді догани.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним , оскільки засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довід свого виправлення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»(далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Пунктом 2Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1