Справа №589/2884/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - Євдокімова
Номер провадження 11-кп/816/619/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/2884/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2022 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на даний час докази, які б підтверджували намагання обвинуваченого уникати суду відсутні, всі слідчі дії в рамках даного кримінального провадження проведені, що вказує на відсутність ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків з боку обвинуваченого, наміру скоювати нові кримінальні правопорушення останній не має. Крім цього, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки зі своєю матір`ю, має власне житло, фінансову підтримку з боку рідних.

У Шосткинському міськрайонному суді Сумської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК, судовий розгляд по суті якого не закінчений, тому прокурором в межах цього кримінального провадження подано клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11.12.2022 включно. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що у судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру і тяжкості інкримінованих йому злочинів, кореспондується з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками та свідчить про недостатність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_8 надійшла письмова заява про розгляд кримінального провадження у його та обвинуваченого ОСОБА_7 відсутність, прокурор ОСОБА_9 також подав заяву про проведення судового розгляду без його участі, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутність сторін кримінального провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а згідно ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, оскільки санкція ч. 4 ст. 185 КК встановлює покарання до 8 років позбавлення волі, а санкція ч. 4 ст. 186 КК до 10 років позбавлення волі, тому існують реальні ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності за правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується та вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі суду ризикам.

Оскільки ОСОБА_7 згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого і обґрунтованість вказаного вище пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність цього обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення чи судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Так, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо), а ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тобто «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).

Вирішуючи питання про обґрунтованість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, а згідно положень ст. 5 Конвенції та судової практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Існує та не зменшився і ризик вчинення нового злочину (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК), оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, має не зняті та не погашені судимості, на розгляді в суді знаходяться інші кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 , тому перебуваючи на свободі він зможе продовжити свою злочинну діяльність і вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків, зазначених в клопотанні прокурора, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 також не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом при вирішення клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою були дотримані вимоги ст. 177, 178 КПК.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді судом питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК), тому підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не вбачає.

Зважаючи на наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2022 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3