Справа № 134/1311/21
Провадження №11-кп/801/805/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

його захисників - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

та адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Заболотне Крижопільського району Вінницької області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, розлучений, учасник бойових дій, особа з інвалідністю ІІ групи, непрацюючий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з призначенням йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 березня 2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати за проведення судової біологічної експертизи № СЕ-19/102-21/4039-БД від 29.03.2021 в сумі 1525,02 грн. стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави.

Інші судові витрати у розмірі 67975,83 гривень у зв`язку із визнанням недопустимими доказами висновків експертиз - віднесені на рахунок держави.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 8 березня 2021 року у вечірній час доби, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_12 , який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, та в подальшому переріс у бійку наніс йому декілька ударів виделкою в область верхніх кінцівок, а також декілька ударів кулаками рук і ногами по тулубу та один удар скляною пляшкою по голові. Після цього бійка припинилась і ОСОБА_12 пішов.

В подальшому 09 березня 2021 року близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 виявив відсутність належного йому майна, а саме грошових коштів та флеш-накопичувача, в крадіжці яких запідозрив ОСОБА_12 , тому вирішив своїм автомобілем марки «Нива» поїхати до нього з метою з`ясування цих обставин.

Прибувши до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 розбудив ОСОБА_12 , який спав в кімнаті на ліжку, та запитав у нього, де його гроші, при цьому наніс йому долонею правої руки декілька ляпасів по обличчю, однак ОСОБА_12 відповів, що нічого не брав. В зв`язку з відсутністю в будинку світла, ОСОБА_7 вирішив освітити кімнату за допомогою багаття, яке розпалив в кімнаті на підлозі.

Під час того, як ОСОБА_12 діставав з кишені штанів гроші в сумі 50 гривень, у нього з кишені випав флеш-накопичувач, який належить ОСОБА_7 , що розлютило останнього.

Маючи раптово виниклий умисел на протиправне позбавлення життя іншої людини, діючи умисно, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті людини, ОСОБА_7 почав хаотично кулаками рук наносити численні удари по обличчю, тулубу та ногах ОСОБА_12 . Після цього, взявши дерев`яну табуретку, ОСОБА_7 наніс нею ОСОБА_12 один удар по голові, внаслідок чого табуретка розламалася, а ОСОБА_12 впав в багаття, яке горіло на підлозі.

Тоді ОСОБА_7 , взявши ОСОБА_12 за верхній одяг, витягнув його з будинку на подвір`я, де продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на протиправне позбавлення життя іншої людини, діючи умисно, з помсти, наніс ОСОБА_12 декілька ударів ніжкою від табурету по голові, а в подальшому, викинувши ніжку від табурету на землю, продовжуючи свої злочинні дії, умисно, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті людини, невстановленим досудовим розслідуванням способом стиснув шию ОСОБА_12 в області передньої бокової ділянки, що є життєво важливим органом.

Своїми вищевказаними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді колотих ран з крововиливами у м`які тканини на лівому плечі та лівому передпліччі, колотої рани з крововиливом у м`які тканини на правому плечі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень і не стоять у причинному зв`язку з настанням його смерті; множинних саден та синців на правому та лівому плечі і передпліччі, лівій кисті, грудній клітці, передній черевній стінці, правому та лівому стегні та гомілці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень і не стоять у причинному зв`язку з настанням його смерті; термічних опіків живота з переходом в надлобкову та лобкову ділянки, нижні кінцівки І - III ст. загалом, близько 19 % площі поверхні тіла, які виникли від дії високої температури та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості і не стоять у причинному зв`язку з настанням його смерті, закритої черепно-мозкової та щелепо-лицевої травми - забійні рани волосистої частини голови, лівої вушної раковини з переходом на ділянку кута нижньої щелепи, синці на чолі, обличчі, правій вушній раковині, розрив вуздечки верхньої губи з набряком та крововиливами у прилягаючі м`які тканини, крововиливи в м`які тканини правової скроневої ділянки голови, вогнища забою головного мозку у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, вогнищевий набряк головного мозку, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості і не стоїть у причинному зв`язку з настанням його смерті; закритої тупої травми шиї - закритий перелом під`язикової кістки в місці з`єднання тіла кістки із лівими великим рогом, косий перелом щитоподібного хряща, крововиливи у м`язи шиї, корінь язика, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження та перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_12 .

Смерть ОСОБА_12 настала від закритої тупої травми шиї, яка ускладнилась механічною асфіксією. Між закритою тупою травмою шиї у ОСОБА_12 та його смертю існує причинний зв`язок.

Після цього, ОСОБА_7 зайшов до будинку, де загасив рештки багаття, та залишивши місце скоєння кримінального правопорушення, поїхав додому.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 повністю визнав винуватість у злочині, в якому він підозрювався, однак під час судового розгляду змінив спосіб захисту та визнав свої протиправні дії лише в частині нанесення тілесних ушкоджень в певні ділянки тіла ОСОБА_12 . Також зазначає, що ОСОБА_7 на період вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані фізіологічного афекту або у будь-якому іншому виваженому емоційному стані, що суттєво вплинув на його свідомість та діяльність, в цей період він на психічні розлади не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також звертає увагу на те, що окрім невизнання своєї вини, з боку ОСОБА_7 не було жодного прояву демонстрації каяття, проявлялось зневажливе ставлення до померлого ОСОБА_12 - він висловлювався про нього негативно, називав останнього «воно», що дає всі підстави вважати, що обвинувачений не розкаюється у вчиненому особливо тяжкому злочині.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи судове рішення незаконним з підстав неповноти судового розгляду, невідповідностю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинним і виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ані досудовим слідством, ані в ході судового розгляду кримінального провадження не були встановлені спосіб, вина в умисному заподіянні обвинуваченим травми шиї потерпілому, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, знаряддя, яким були заподіяні тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть ОСОБА_12 . Нічим не підтверджено нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_12 тілесних ушкоджень виделкою, на що суд вказує у вироку.

Судом проігноровано і нічим не спростовано твердження ОСОБА_7 про те, що він не бажав жодним чином заподіяти смерть ОСОБА_12 .

Суд визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину безпідставно, без жодних допустимих доказів.

Вважає висновок судово-медичної експертизи №022 недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена до винесення постанови слідчого. Крім того, права ОСОБА_7 не були забезпечені, він не був присутній при призначенні та проведенні експертизи і про проведену експертизу його було повідомлено вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист.

Крім того, вважає, що висновок експерта проведено неуповноваженою особою, оскільки слідчим у постанові не вказано, якому експерту призначена експертиза. Крім того, судово-медичний експерт слідчим для проведення експертизи не залучався.

Слідчим не було роз`яснено експерту його права та обов`язки, та не було попереджено про кримінальну відповідальність, крім того експерт відповідно до ч.4 ст. 69 КПК України не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, однак він у дослідницькій частині свого висновку посилається на результати додаткових досліджень.

Крім того вважає, що зразок букального епітелію ОСОБА_7 був використаний при проведенні чотирьох експертиз, а тому вони мають бути визнані недопустимими доказами.

Безпідставно суд визнав допустимим доказом проведення слідчого експерименту від 12.03.2021, оскільки дана слідча дія проведена без будь-якого дозволу ( відсутня письмова заява власника житла) .

Крім того, суд безпідставно не визнав порушення права на захист обвинуваченого. Так захисник стверджує, що до проведення жодної слідчої дії він не був залучений, не дивлячись на те, що жодного разу ОСОБА_7 не давав згоди на проведення слідчих дій у відсутність захисника, а стверджувати, що право обвинуваченого на захист не було порушено, оскільки у нього був захисник ОСОБА_13 є безпідставним, оскільки поведінка даного захисника була пасивною.

Окрім цього, вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, суд, змінивши обвинувачення, не вказав мотиви змін та підстави, чому суд відкинув деякі обставини обвинувачення. Також невірно визначив початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , не врахувавши, що обвинувачений був затриманий ще 10.03.2021 та проігноровано його твердження про застосування фізичного та психологічного насильства.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в ході огляду місця події нічого, окрім трупа, вилучено не було, що могло вказувати на причетність обвинуваченого до злочину. Висновок судово-медичного експерта проведений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а тому є недопустимим доказом, а похідний від нього висновок комісійної судово-медичної експертизи також є недопустимий. Так, судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_12 відбулось до винесення постанови слідчого про призначення експертизи.

Не встановлено та не доведено спосіб та знаряддя вчинення злочину, а зазначений судом, що невстановленим досудовим розслідуванням способом ОСОБА_7 стиснув шию ОСОБА_12 в область передньої бокової ділянки, що є життєво важливим органом в цій частині обвинувачення є неконкретним та недоведеним.

Щодо протоколу огляду місця події від 10.03.2021, то в порушення вимог КПК огляд трупа слідчим проведено без обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, даний протокол не містить відомостей про відібрання зразків крові трупа, підписаний ОСОБА_14 , без зазначення її імені, по батькові, інших даних.

Протокол обшуку від 10.03.2021 - дана слідча дія не була невідкладною, а тому такий обшук мав здійснюватись лише на підставі ухвали слідчого судді. Одночасно вилучені під час цього обшуку предмети та речі слідчим не оглядались, не піддавались будь-яким експертним дослідженням, підписаний ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , проте не містить їх імен, по батькові, дати народження, місця проживання, що позбавляє можливості їх ідентифікувати.

Під час огляду місця події від 11.03.2021 допущені порушення кримінального процесуального закону, оскільки проведений без попереднього звернення до слідчого судді з клопотанням на отримання дозволу на обшук житла. Однак слідча дія не була невідкладною, а тому такий огляд мав здійснюватись лише на підставі ухвали слідчого судді. Одночасно з цим вилучені під час обшуку предмети не оглядались, не направлялись і не піддавались будь-яким експертним дослідженням задля їх ідентифікації, не пред`являлись для впізнання. Крім того, він не підписаний спеціалістом ОСОБА_17 .

Щодо протоколу обшуку від 11.03.2021 в домогосподарстві за місцем проживання ОСОБА_18 теж вважає недопустимим доказом.

Протокол слідчого експерименту - він проведений в домоволодінні ОСОБА_12 без добровільної згоди особи, яка ним володіє та без ухвали слідчого судді.

Протокол затримання підозрюваного ОСОБА_7 незаконно затримали майже через 44 години після вчинення злочину, що не свідчить про затримання особи безпосередньо після вчинення злочину, а тому таке затримання мало відбутись лише на підставі ухвали слідчого судді.

Свідки сторони обвинувачення не були очевидцями кримінального правопорушення, а надані ними показання не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім того зазначає, суд не зарахував строк попереднього ув`язнення з 10.03.2021, а зарахував лише з 11.03.2021, коли вже складений протокол.

Вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним, обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що між ним та потерпілим дійсно відбулась бійка, але потерпілого він не вбивав. Зазначає, що потерпілий наносив йому удари, а ніжкою табуретки він відбивався від потерпілого по його ногам та рукам, а коли у нього загорілись штани, то він вжив заходів щодо погашення вогню, допоміг потерпілому вибратись на вулицю, потім запитав, чи у нього все добре, на що потерпілий відповів ствердно та залишив його. Також вказує, що не встановлено експертами походження тілесних ушкоджень потерпілому у вигляді колото різаних ран, не встановлено слідством сліди в одну сторону через город та кому вони належать, як і речі, які валялись на вулиці. Таким чином вважає, що вирок базується на припущеннях прокурора.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи усіх апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, він відповідає даним вимогам КПК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, не знайшли свого підтвердження в ході перегляду вироку та спростовуються, виходячи з наступного.

Судом оцінено всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у матеріалах кримінального провадження наявні докази, досліджені безпосередньо судом, а саме: показання потерпілої ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , протоколи оглядів, обшуку, слідчого експерименту, висновки експертиз, показання експертів ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , вина останнього у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав вини та з приводу обставин кримінального провадження пояснив, що побився з потерпілим, але смерті ОСОБА_12 він не бажав і наміру його вбивати не мав. Навпаки, він витягнув ОСОБА_12 на вулицю із задимленого приміщення, після чого вернувся в хату та погасив багаття, щоб не згоріла хата і ОСОБА_12 було де жити. Якби він хотів, щоб ОСОБА_12 помер, то просто залишив би його в хаті, щоб той задихнувся димом або згорів. Коли він йшов додому, ОСОБА_12 був живий. Спочатку він думав, що ОСОБА_12 помер від тілесних ушкоджень, які він йому наніс, тому сказав в поліції, що вину визнає. Але після проведення експертизи, в якій було зазначено причину смерті ОСОБА_12 , йому стало зрозуміло, що він не винен, адже він бив ОСОБА_12 лише по рукам і по ногам, в область шиї ніяких ударів не наносив.

Доводи обвинуваченого щодо його непричетності у вчиненому вбивстві не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження та належно були спростовані дослідженими у відповідності до вимог закону доказами у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину встановлених судом подій та вказують на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, навівши при цьому детальні переконливі мотиви свого рішення.

Даними письмових доказів, зокрема, висновками судових експертиз встановлено суб`єктивну сторону злочину - умисел ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12 . Наявність умислу на заподіяння смерті потерпілому підтверджується тим, що обвинувачений не припинив свої протиправні дії навіть тоді, коли після заподіяння потерпілому численних ударів, останній впав у багаття та отримав численні опіки, попри це він витягнув його на вулицю та продовжив наносити удари, тобто бажав настання наслідків у вигляді смерті. Крім цього не вжив будь-яких дій щодо надання медичної допомоги потерпілому після спричинення цих тілесних ушкоджень.

Об`єктивна сторона злочину полягає в умисній дії обвинуваченого у вигляді протиправного посягання на життя людини та наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між дією та наслідками.

Твердження сторони захисту про те, що свідки у кримінальному провадженні не були очевидцями вчинення кримінального правопорушення, дійсно є слушними, однак свідки пояснили відносини між обвинуваченим та потерпілим, їх конфлікти, застосування фізичного насильства до потерпілого з боку обвинуваченого.

Наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту щодо недопустимості ряду доказів у даному кримінальному провадженні аналогічні заявленим доводам у суді першої інстанції, які були предметом оцінки суду, з наведенням відповідного аргументованого ретельного мотивування про їх безпідставність, з чим погоджується і колегія суддів.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Законом не встановлено обов`язкову письмову форму дозволу особи, яка є володільцем житла чи іншого володіння особи, і, відповідно, закон не визначає спеціальних засобів доказування наявності та добровільності згоди на проникнення до такого житла або іншого володіння особи. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені, виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

В матеріалах справи відсутні належні відомості про власника домогосподарства по АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_19 (сестра померлого ОСОБА_12 ) вказувала, що в даному будинку раніше проживали їхні батьки, потім там ніхто не проживав, ОСОБА_12 деколи ночував у цьому будинку.

Під час досудового розслідування та судового розгляду з приводу проведення слідчого експерименту будь-яких скарг чи заяв від власника будинку не надходило.

За вказаних обставин, відсутність письмового документа, що містить згоду на проведення слідчого експерименту в житлі, у даній справі не має вирішального значення, оскільки письмова заява є одним із можливих, але не єдиним способом підтвердження такої згоди, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладених у постановах від 12.02.2019 (справа № 159/451/16-к) та від 15.02.2018 (справа № 357/14462/14-к).

З приводу тверджень сторони захисту про те, що під час проведення огляду місця події від 11.03.2021 допущені порушення кримінального процесуального закону, оскільки проведений без попереднього звернення до слідчого судді з клопотанням на отримання дозволу на обшук житла, колегія суддів зазначає, що невідкладність такої слідчої дії як огляд місця події визначається лише слідчим.

Суд першої інстанції погодився зі стороною захисту у тому, що матеріали кримінального провадження не містять документів, які б дозволили напевно встановити, за яких обставин і яким чином у ОСОБА_7 були відібрані зразки біологічного походження, а саме зразок букального епітелію.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зразок букального епітелію ОСОБА_7 був використаний при проведенні чотирьох експертиз, а саме: експертиз від 21.05.2021 № СЕ-19/102-21/4037-БД та № СЕ-19/102-21/4038-БД, експертиз від 24.06.2021 року № СЕ-19/102-21/4028-БД та № СЕ-19/102-21/4027-БД.

Оскільки згадані експертні висновки є похідними від інформації, що отримана з наданих експертам зразків букального епітелію, тому вони обґрунтовано судом визнані недопустимими доказами.

Доводи сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновок експерта №022 від 10.03.2021 судом першої інстанції належним чином спростовані.

Відповідно до висновку експерта № 022, експертиза розпочата 10 березня 2021 року (розтин проведений 10.03.2021 з 12 год. 00 хв. по 13 год. 15 хв.), а закінчена 24 березня 2021 року.

Допитаний судом судово-медичний експерт ОСОБА_34 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив наданий ним висновок експертизи № 022 від 10 березня 2021 року. Зазначив, що коли доставили труп ОСОБА_12 він вже мав ознаки розкладання, окрім того, на ньому були ознаки і переохолодження, і опіків, кожен час перебування в теплому приміщенні негативно впливав на біологічний матеріал, що призвело б до невизначеності з приводу тілесних ушкоджень, їх тяжкості та причин смерті ОСОБА_12 , тому з виробничої необхідності для з`ясування причин смерті та тілесних ушкоджень відразу було проведено розтин трупа, записані всі ушкодження, взято матеріали для інших біологічних досліджень. Можливо, дослідження трупа ним було проведено і до отримання відповідної постанови слідчого, однак сама експертиза проводилася також на підставі даних додаткових експертиз: токсикологічної, гістологічної, медико-криміналістичної та ін.

З огляду на те, що експертиза тривала з 10.03.2021 по 24.03.2021, експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, при цьому експерт дав відповіді на питання, поставлені в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 15.03.2021 року, а тому той факт, що експертиза розпочата раніше (з моменту розтину трупа) ніж винесена відповідна постанова слідчого, жодним чином не впливає на правильність експертизи та не спростовує сукупності досліджених судом доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції зазначив про те, що висновок експерта складений відповідно до положень статтей 101, 102 КПК України, він містить докладний опис проведених експертом досліджень із наданням чітких відповідей на поставлені запитання.

Стороною захисту ніяким чином не ставилася під сумнів наявність у експерта ОСОБА_35 спеціальних знань в галузі судової медицини та відповідної кваліфікації, з точки зору його освіти, стажу роботи, кваліфікаційної категорії, кваліфікаційного класу, тощо, необхідних для відповідних судово-медичних досліджень.

Крім цього, обґрунтованих сумнівів щодо змісту самого висновку судово-медичної експертизи стороною захисту не вказується.

Версія сторони захисту щодо порушення права на захист обвинуваченого під час досудового розслідування також була належним чином спростована судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування право ОСОБА_7 на захист було належним чином реалізовано.

Так, як вбачається з матеріалів криімнального провадження, захист обвинуваченого ОСОБА_7 як на досудовому рослідуванні, так і під час розгляду кримінального провадження здійснював адвокат ОСОБА_13 , при цьому у ОСОБА_7 був ще один захисник адвокат ОСОБА_9 .

Щодо неефективності, пасивності адвоката ОСОБА_13 під час захисту ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно зазначив, що суд не має повноважень оцінювати ефективність стратегії та тактики захисту.

Не відповідає дійсності твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 незаконно затримали, оскільки таке затримання мало відбутись лише на підставі ухвали слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був затриманий 11 березня 2023 року о 02:49 год. після вчинення злочину за сукупністю очевидних ознак на одязі та місці події, які вказують на причетність до злочину ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_7 зауважень та заяв стосовно затримання не мав (том 3 а.крим. пров. 133-134).

Дане затримання ОСОБА_7 є законним та відповідно ст. 207 КПК України не вимагає санкції слідчого судді.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, раніше не судимий, є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 09.07.2015 року по 08.09.2015 року, з 19.09.2015 року по 09.11.2015 року, з 20.11.2015 року по 14.02.22016 року, з 25.02.2016 року по 24.06.2016 року, є особою з інвалідністю другої групи, перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» з 25.11.2019 року по 05.12.2019 року з діагнозом: «Посттравматичний стресовий розлад», має захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини, розлучений, на час скоєння інкримінованого злочину мав на утриманні неповнолітню дитину, не працював, проживав у цивільному шлюбі, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_19 щодо призначення обвинуваченому найсуворішого покарання.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, суд, враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, прийшов до обґрунтованого висновку щодо призначення йому покарання у виді позбавлення волі, наближеному до мінімального розміру, передбаченому санкцією ч.1 ст. 115 КК України і таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів та узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні усіх апеляційних скарг слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4