Ст. 1 із 12
Справа № 303/9868/23
У Х В А Л А

24 жовтня 2023 року м. Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та клопотання у кримінальному провадженні № 0000125, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пістрялово, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

з участю : прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000125, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023 року, про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, складеного у відповідності з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства.

Потерпілий ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, згідно поданої суду заяви просив провести вказане та наступні судові засідання по даному кримінальному провадженні без його участі.

Інші учасники судового розгляду заперечень щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не висловили.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, та вивчивши обвинувальний акт, суд прийшов до висновку, що він відповідає всім вимогам КПК

Ст. 2 із 12

України, тому необхідно призначити судовий розгляд даного кримінального провадження на підставі вказаного обвинувального акта.

Також прокурор подав клопотання про продовження відносно ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обгрунтував наступним.

ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чий його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Вина ОСОБА_3 у вчиненні даного злочину підтверджується матеріалами досудового розслідування, зокрема: заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 17.05.2023 року; повідомленням УСБУ в Закарпатській області про вчинення кримінального правопорушення від 19.05.2023 року; поясненням ОСОБА_9 про вчинення щодо нього злочину від 17.05.2023 року; протоколами допиту ОСОБА_9 від 23.05.2023 року та 23.08.2023 року, де вказано обставини вчинення щодо нього злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 23.08.2023 року; протоколами за результатами проведення аудіо відео контролю; протоколом огляду грошових коштів від 26.08.2023 року; протоколом обшуку легкового автомобіля марки «ВАЗ 2109», яким користується ОСОБА_3 від 26.08.2023 року; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 від 26.08.2023 року; протоколом обшуку легкового автомобіля марки «Audi Q7», з державним номерними знаками НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 від 26.08.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_3 від 26.08.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_4 від 26.08.2023 року.

На підставі зібраних матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 27.08.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України та 28.08.2023 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.10.2023 року. На даний час наявні ризики ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3 , є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що вже по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Даний ризик підтверджується також і тим, що згідно особової картки Державної міграційної служби України, ОСОБА_3 22.12.2018 року отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії та номер НОМЕР_2 за допомогою якого безперешкодно може покинути територію України. Крім того, ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може застосовувати психологічний або фізичний вплив на свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 , їх родичів з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань. Також, ОСОБА_3 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, з огляду на те, що ОСОБА_3 є раніше неодноразово судимим Мукачівським міськрайонним судом за вчинення корисливих злочинів, в-останнє : 19.12.2022 року за ч. 4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком терміном на 1 рік. За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини кримінального провадження, відомостей, характеризуючих особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про нього як особу, яка маючи непогашену встановленим законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, натомість вчинив нове, умисне кримінальне правопорушення проти власності, що є підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 саме у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ст. 3 із 12 Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо продовження відносно нього строку запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, для обґрунтування мотивів цього просив надати можливість висловитися своєму захиснику.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою відносно ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що наявність тяжкість покарання, яке загрожує особі у разі визнання його винуватим не свідчить про наявність зазначених прокурором ризиків, які не підтверджені жодними доказами, а є надуманими. ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації, де проживає, що свідчить про можливість у застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді домаёшнього арешту, під час якого він буде виконувати всі покладені на нього судом процесуальні обов`язки та одночасно він буде позбавлений можливості покидати своє місце знаходження. У той же час, інші зазначені прокурором ризики також не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки не доведені жодними матеріалами кримінального провадження. Тому просив призначити його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а у випадку, якщо суд прийде до висновку, що такого запобіжного заходу не достатньо, - визначити розмір застави, який не був би для обвинуваченого непомірним.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_11 , кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 з підстав вказаних захисником ОСОБА_7 .

Одночасно, прокурор подав клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке вмотивував наступним.

ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чий його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обгрунтована та підтверджується матеріалами досудового розслідування, а саме: заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 17.05.2023 року; повідомленням УСБУ в Закарпатській області про вчинення кримінального правопорушення від 19.05.2023 року; поясненням ОСОБА_9 про вчинення щодо нього злочину від 17.05.2023 року; протоколами допиту ОСОБА_9 від 23.05.2023 року та 23.08.2023 року, де вказано обставини вчинення щодо нього злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 23.08.2023 року; протоколами за результатами проведення аудіо відео контролю; протоколом огляду грошових коштів від 26.08.2023 року; протоколом обшуку легкового автомобіля марки «ВАЗ 2109», яким користується ОСОБА_3 від 26.08.2023 року; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 від 26.08.2023 року; протоколом обшуку легкового автомобіля марки «Audi Q7», з державним номерними знаками НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 від 26.08.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_3 від 26.08.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_4 від 26.08.2023 року.

27.08.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України та 28.08.2023 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.10.2023 року. Зважаючи на встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінального правопорушення, є встановленим і підтвердженими ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існують на даний час, а саме кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , є особливо тяжким, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що вже по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. В обґрунтування наявності вказаного ризику

Ст. 4 із 12

також слід зазначити, що матеріальна шкода, завдана потерпілому внаслідок вчинення правопорушення, становить 56184,35 гривень, тобто є великим розміром, тому в разі доведеності вини особи у вчиненні зазначеного злочину останній зобов`язаний буде відшкодувати її в повному обсязі. Також даний ризик підтверджується і тим, що згідно особової картки Державної міграційної служби України, ОСОБА_12 у різний час отримував паспорти громадянина України для виїзду за кордон, зокрема паспорти серії та номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , за допомогою яких він безперешкодно може покинути територію України, виїхавши за її межі. Крім того, ОСОБА_4 може впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, що обґрунтовано тим, що у даному провадженні є необхідність у проведенні ряду судових первинних, повторних та додаткових експертиз, у допиті осіб в якості свідків, які не допитані на даний час, а також у додатковому допиті потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин протиправного заволодіння майном. Вказане дає обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуваючи на волі, може застосовувати психологічний або фізичний вплив на свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 , їх родичів з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань. Також, ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ретельна підготовка та вчинення даного правопорушення проведена із залученням ряду фізичних осіб, обвинуваченому можуть бути відомі місця зберігання таких документів та речей, засобів для їх виготовлення, які ще не долучені до кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Враховуючи вищенаведені обставини кримінального провадження, з урахуванням характеризуючи даних особу обвинуваченого ОСОБА_4 , є необхідно продовжити відносно ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вказаного прокурором клопотання, для обґрунтування мотивів цього просив надати можливість висловитися своєму захиснику.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав письмове заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у задоволенні якого просив відмовити та обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, яке мотивував наступним.

На даний час відпала потреба у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки вказані прокурором ризики, які зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України є лише припущеннями сторони обвинувачення та існування яких не підтверджені належними і достовірними доказами. З боку ОСОБА_4 не було і не буде жодних переховувань від органів досудового розслідування та суду, не було і не буде жодних дій спрямованих на знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження. Дії спрямовані на вплив свідків, потерпілих, експертів чи спеціалістів з боку ОСОБА_4 теж відсутні. Також ОСОБА_4 не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, добровільно з`явився до органів досудового розслідування, що виключає ризик щодо перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим шляхом. Крім того, ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є офіційно одруженим, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, тому наведений ризик щодо вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється також є недоведеним. З огляду на вищенаведене просив застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий захід надасть ОСОБА_4 можливість виконувати покладені на нього судом

Ст. 5 із 12

процесуальні обов`язки, та виховувати власну дитину і матеріально утримувати свою родину.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_13 , кожен окремо, заперечили щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з підстав наведених захисником ОСОБА_6 .

Вивчивши вказані клопотання прокурора та заперечення захисника, заслухавши думки інших учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного.

Як свідчить фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000125, відомості про яке внесено до ЄРДР 22.05.2023 року, починаючи з травня 2023 року ОСОБА_3 будучи у попередній злочинній змові з ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з корисливих мотивів, із застосуванням психологічного насильства, яке виразилось у словесних погрозах про застосування фізичного насильства щодо потерпілого ОСОБА_8 та його членів родини, в умовах введення воєнного стану, затвердженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, добре розуміючи, що ОСОБА_8 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, під виглядом не існуючого боргу, незаконно вимагали та у подальшому отримали від останнього, який діяв під контролем правоохоронних органів, грошові кошти у сумі 1400 Євро.

Так, 11.07.2023 року біля 15 години 17 хвилин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно за єдиним спільним злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння коштами потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану, затвердженого Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, у АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні кафе «Файні Пельмені», та координуючи свої дії по мобільному зв`язку з ОСОБА_3 , у відповідності до відведеної ролі ОСОБА_4 , останній зустрівся з потерпілим ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де із застосуванням до нього психологічного насильства, що виражалося у висловлюванні погроз заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізовуючи свій спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи, що ОСОБА_8 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, з метою особистого збагачення, в грубій формі, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових погроз фізичного насильства та психологічний стан потерпілого та свою перевагу над ним, під вигаданими мотивами та приводами щодо врегулювання неіснуючого боргу, почали вимагати у потерпілого грошові кошти розміром 1500 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.07.2023 року становить 60094,50 гривень (40,0627 грн.* 1500).

Після чого, 21.07.2023 року біля 15 години 15 хвилин ОСОБА_3 , будучи у попередній злочинній змові з ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану затвердженого Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, координуючи з ним свої дії, за допомогою мобільного зв`язку, з метою доведення свого єдиного спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння коштами потерпілого до кінця, у відповідності до відведеної йому ролі, приїхавши на легковому автомобілі марки «ВАЗ-2109», з д.н.з. НОМЕР_5 , зустрівся з потерпілим ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів біля ресторану «Інтурист», за адресою: м.Мукачево, вул.Духновича, 89, де розуміючи, що ОСОБА_8 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових

Ст. 6 із 12

погроз фізичного насильства та психологічний стан потерпілого та свою перевагу над ними, під вигаданими мотивами та приводами щодо врегулювання неіснуючого боргу, незаконно отримали від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 500 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.07.2023 року становить 20494,85 гривень (40,9897 грн.* 500).

Крім цього, 16.08.2023 року о 18 годині 22 хвилини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно та єдиним спільним злочинним умислом спрямованим на незаконне заволодіння коштами потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану затвердженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, не зупиняючись на вчиненому, а продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на незаконне заволодіння коштами потерпілого до кінця, на легковому автомобілі марки «Audi Q7» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_4 , приїхали за місцем проживання потерпілого за адресою: АДРЕСА_5 , зустрівшись з ОСОБА_8 та застосовуючи до нього психологічне насильство, що виражалося у висловлюванні погроз заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізовуючи свій спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи, що ОСОБА_8 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, з метою особистого збагачення, в грубій формі, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових погроз фізичного насильства та психологічний стан потерплого та свою перевагу над ним, під вигаданими мотивами та приводами щодо врегулювання неіснуючого боргу, продовжували вимагати іншу частину грошових коштів у сумі 1000 Євро та визначили, що вказану суму грошових коштів потерпілий повинен передати ОСОБА_4 до 26.08.2023 року.

Після цього, 26.08.2023 року о 16 годині 21 хвилин у м.Мукачево по вул.Паркова, 35 при вході до парку «Центральний» ОСОБА_3 , координуючи свої дії з ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану затвердженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне матеріальне збагачення за рахунок сторонніх осіб, з метою доведення свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння коштами потерпілого до кінця, приїхавши на легковому автомобілі марки «ВАЗ-2109», з державними номерними знаками НОМЕР_5 , зустрівся з потерпілим ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де розуміючи, що ОСОБА_8 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, застосовуючи психологічне насильство щодо потерпілого, яке виразилось у погрозах застосування щодо нього та його близьких родичів фізичного насильства, незаконно отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 900 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.08.2023 року становить 35689,50 грн. (39,655 грн. * 900), у результаті чого ОСОБА_3 був викритий та затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення.

У результаті своїх злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 1400 Євро, що становить 56184,35 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 189 КК України - вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Як свідчать відомості реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000125 від 22.05.2023 року, на підставі ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.08.2023 року відносно

Ст. 7 із 12

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24.10.2023 року включно.

У межах вказаної дати суд не має можливості закінчити розгляд вказаного кримінального провадження.

У відповідності до вимог частини 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Також суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 189 КК України), відповідальність за вчинення якого передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна та існують ризики, передбачені пунктами п.п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_3 може: переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які відомі обвинуваченому, та які не допитані на даний час, а також на експертів, які будуть залучені у разі проведення ряду судових первинних, повторних та додаткових експертиз щодо обставин протиправного заволодіння майном потерпілого. Зокрема, обвинувачений може вчиняти погрози, умовляння потерпілого та свідків даного кримінального правопорушення, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати потерпілого та свідків даної події, чинити на них психологічний або фізичний вплив з метою примусити їх змінити або відмовитись від своїх показань, а також схиляти їх до дачі неправдивих показань, що в сукупності може ускладнити повноту, всебічність судового розгляду даного кримінального провадження. Також ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, з огляду на те, що наважився на вчинення особливо тяжкого злочину в умовах воєнного стану під час іспитового строку, що свідчить про нього як особу, яка маючи непогашену встановленим законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, натомість вчинив нове, умисне кримінальне правопорушення проти власності, із застосуванням насильства, що характеризує його негативно, як особу схильну продовжувати злочинну діяльність.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України,

Ст. 8 із 12

суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі обставини, зазначені в ст.178 КПК України, а саме: ОСОБА_3 є раніше неодноразово судимим Мукачівським міськрайонним судом за вчинення корисливих злочинів, в-останнє : 19.12.2022 року за ч. 4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, офіційно не працює, у нього відсутні постійна робота і джерело доходів, є не одруженим, на утриманні неповнолітніх чи перестарілих осіб не має, у нього є відсутніми міцні соціальні зв`язки за місцем проживання.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд прийшов до висновку, що на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, не зменшилися, а продовжують існувати, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти доведеним під час розгляду вказаного клопотання ризикам, наявність яких була встановлена судом при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд вважає недостатньо переконливими з огляду на тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих обставин, а також відомостей характеризуючих особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, ніде не працює, не має постійного джерела доходу, є неодруженим, утриманців не має, обвинувачується у вчиненні злочину перебуваючи на іспитовому строку, що свідчить про ОСОБА_3 , як суспільно небезпечну особу, схильною до протиправної поведінки, тому застосування судом пропонованого захисником запобіжного заходу не буде забезпечувати його дієвість у даному кримінальному провадженні.

Тому необхідно задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на шістдесят днів.

Одночасно, при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, суд не знаходить підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_3 розміру застави у даному кримінальному провадженні, так, як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, із застосуванням насильства або погрозою його застосування потерпілому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Також суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 189 КК України), відповідальність за вчинення якого передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна та існують ризики, передбачені пунктами п.п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у

Ст. 9 із 12

інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочину), чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків; може впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, з огляду на необхідність у проведенні ряду судових первинних, повторних та додаткових експертиз, у допиті осіб в якості свідків, які не допитані на даний час, а також у додатковому допиті потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин протиправного заволодіння майном. Зокрема, обвинувачений може вчиняти погрози, умовляння потерпілого та свідків даного кримінального правопорушення, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати потерпілого та свідків даної події, чинити на них психологічний або фізичний вплив з метою примусити їх змінити або відмовитись від своїх показань, а також схиляти їх до дачі неправдивих показань, що в сукупності може ускладнити повноту, всебічність судового розгляду даного кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі обставини, зазначені в ст.178 КПК України, а саме: ОСОБА_4 офіційно не працює, у нього відсутні постійна робота і джерело доходів.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд прийшов до висновку, що на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, не зменшилися, а продовжують існувати, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти доведеним під час розгляду вказаного клопотання ризикам, наявність яких була встановлена судом при обранні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з урахуванням позитивних характеризуючи відомостей про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, однак ці доводи не є визначальними з огляду на те, що ОСОБА_4 офіційно ніде не працює, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства та доведеності існування зазначених прокурором ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому необхідно задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на шістдесят днів.

Згідно вимог п.1 ч.4 статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства та погроза у його застосуванні по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 , в результаті чого заволодів майном потерпілого, у зв`язку з чим органом досудового розслідування останньому пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст.189 КК України, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.

Також у підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_14 , подав клопотання про скасування арешту майна - автомобіля марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , мотивуючи тим, що ОСОБА_14 є власником цього рухомого майна, арешт якого позбавляє її вільно володіти, користуватися та розпоряджатися свої майном.

Ст. 10 із 12

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання про скасування арешту на майно та просив його задовольнити з підстав, наведених його захисником.

Власник майна ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримала клопотання адвоката ОСОБА_6 , зазначила, що автомобіль марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться під арештом, є її власністю, просила скасувати арешт на нього та повернути автомобіль їй, оскільки він для неї є вкрай необхідним для користування у повсякденному житті.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , оскільки розгляд даного кримінального провадження триває, ще не завершений, тому підстави для скасування заходу забезпечення кримінального провадження шляхом повернення автомобіля його власнику на даний час є відсутніми.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, не висловили заперечень щодо задоволення клопотання про скасування арешту на майно.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування арешту на майно, заслухавши думки з цього приводу учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2023 року у кримінальному провадженні №0000125 від 22.05.2023 року, накладено арешт із забороною користування та розпорядження на легковий автомобіль марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як свідчать відомості, викладені в ухвалі слідчого судді від 31.08.2023 року, легковий автомобіль марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , належить на праві приватної власності ОСОБА_14 .

Згідно з вимогами ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна фізична має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положення, викладеного у ч.1 ст.174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право

Ст.11 із 12

заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, на даний час потреба у арешті автомобіля марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 22.05.2023 року до ЄРДР №0000125 не відпала, судовий розгляд у даному провадженні не завершено, тому арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 31.08.2023 року продовжує свою дію, що в результаті забезпечить завдання арешту майна.

Автомобіль марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , не належить жодному з обвинувачених, а є власністю ОСОБА_14 , тому стосовно нього не може бути застосована конфіскація чи відшкодування за його рахунок шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У той же час, вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом, тому є необхідність у його збереженні власником. Тому суд прийшов до висновку, що автомобіль марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , належить на праві власності ОСОБА_14 , необхідно без скасування його арешту передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_14 , попередивши її при цьому про кримінальну відповідальність за незбереження арештованого майна, передбачену ст.388 КК України.

Таким чином, клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню.

З додержанням вимог ч.4 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно них колегіально судом у складі трьох суддів, яке обвинувачені не заявили. Тому судовий розгляд вказаного кримінального провадження необхідно провести суддею одноособово.

Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 314, 315, 316, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Судовий розгляд провести суддею одноособово у відкритому судовому засіданні о 09 год. 45 хв. 03 листопада 2023 року.

У судове засідання викликати на вказаний вище час та дату учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 грудня 2023 року включно.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 грудня 2023 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2023 року, задовольнити частково.

Транспортний засіб марки «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ,

Ст. 12 із 12

належить на праві власності ОСОБА_14 , без скасування його арешту передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_14 , попередивши її про кримінальну відповідальність за незбереження арештованого майна, передбачену ст.388 КК України.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення

Головуючий ОСОБА_1