ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2024року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів,тобто до 08 березня 2024 року .

На таке рішення захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу із проханням скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати щодо обвинувачених запобіжний захід- нічний домашній арешт, заборонивши їм залишати місце постійного проживання у АДРЕСА_1 з 23 год. до 06 год.

Зазначають, що при скасуванні судового рішення щодо обвинувачених суд касаційної інстанції вказав на суперечливість висновків СМЕ в частині механізму спричинення тяжчого тілесного ушкодження та можливості його спричинення.Вказують,що завдання одного тілесного ушкодження,яке знаходиться у причинному зв`язку зі смертю,двома особами неможливо.

На думку апелянтів,наявні у справі докази свідчать,що потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження від падіння з положення стоячи, на що вказав експерт.

Стверджують, що у діях ОСОБА_8 ,який завдав лише легкі тілесні ушкодження, може бути склад правопорушення за ч.2 ст.125КК України,санкція якої не передбачає позбавлення волі.

Провадження№11-кп/822/92/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія:ст.422 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

При цьому, ОСОБА_8 на досудовому слідстві був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, який він належним чином виконував та не порушував.

При винесені вироку 06.10.2022 року йому був обраний найтяжчий запобіжний захід, який триває по сьогоднішній день. За період перебування у СІЗО, згідно характеристики, ОСОБА_8 не допускав порушень дисципліни. З приводу нанесення легких тілесних ушкоджень щиро кається, пропонував допомогу родичам потерпілого, однак вони відмовилися. Згодом відшкодував завдану шкоду в розмірі 20 тис.грн. шляхом поштового переказу.

До затримання обвинувачений ОСОБА_8 мешкав з дружиною ОСОБА_11 , яка є інвалідом 2 групи та трьома дітьми, двоє з яких станом на сьогоднішній день є малолітніми.

Також апелянти не погоджуються з обранням найтяжчого виду запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , який затриманий 11.11.2020 року та на даний час перебуває під вартою.

За час тримання під вартою стороною обвинувачення,як вважають апелянти, не надано жодного доказу на підтвердження обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину,а сам він взагалі заперечує факт завдання потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень 20.08.2020 року.

Згідно характеристики з СІЗО, ОСОБА_9 під час перебування під вартою порушень дисципліни не допускав.

На думку апелянтів, прокурором не підтверджено можливість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконно впливати на потерпілого, оскільки справа вже тривалий час слухається.

Враховуючи дані обставини,апелянти вважають,що обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_9 необхідно змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який- домашній арешт в певний період доби.

Окрім цього, просять поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, який вважають пропущеним з поважних причин.

Посилаються на те, що 09 січня 2024 року суд оголосив лише резолютивну частину ухали, а повний текст було складено 12 січня 2024 року та копію ними отримано 16 січня 2024року.

Стверджують, що сторона захисту до 12.01.2024 року не була обізнана з мотивами прийнятого суддею рішення.

Натомість оголошення скороченого тексту ухвали, відповідно до Постанови Об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 27.05.2019року, є поважною причиною для поновлення процесуального строку .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши надані відповідно до ст.422-1 КПК України матеріали провадження та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, резолютивна частина ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці оголошена 09 січня 2024 року, повний текст ухвали складено 12.01.2024 року. Апеляційна скарга захисниками подана 17.01.2024 року.

Враховуючи те, що 09 січня 2024 року не був оголошений повний текст ухвали та захисники не були обізнані з мотивами прийнятого судом рішення, судова колегія вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений апелянтами з поважних причин, тому підлягає поновленню.

Із матеріалів провадження вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває кримінальне провадження №40001497 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено до 08 березня 2024 року .

Приймаючи рішення, яке наразі переглядається, районний суд, відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, обгрунтовано зазначив про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема,суд зважив,що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

За змістом обвинувального акту,обвинувачені групою осіб нанесли потерпілому ОСОБА_14 численні удари руками та ногами в голову та по тулубу,заподіявши тяжкі тілесні ушкодження,від яких він помер у лікарні.

У випадку визнання винуватим обвинуваченим може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

При цьому судова колегія бере до уваги, що обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений ухилятиметься від слідства та суду.

Не можуть бути предметом перевірки апеляційним судом на цій стадії провадження доводи апелянтів,які аналізують докази на предмет їх достатності для визнання винуватими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ст.121 ч.2 КК України, або можуть свідчити про наявність менш тяжкого злочину або відсутність складу злочину,оскільки перевірка таких доводів є завданням іншого етапу провадження.

Ухвалюючи рішення, суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутність в нього міцних соціальних зв`язків,оскільки він не одружений, не працює, офіційних джерел доходу немає.

За змістом обвинувального акту,йому інкриміновано вчинення тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд зважив на факт перебування обвинуваченого на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері,де він стаціонарно лікувався.Викладене у сукупності може свідчити про схильність ОСОБА_9 до вживання алкоголю та зумовити вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається,що ОСОБА_8 має на утриманні 3 дітей,2 із яких неповнолітні та дружину інваліда 2 групи,а тому,не зважаючи на дію воєнного стану в Україні, не виключена можливість для нього виїхати за кордон з метою уникнення відповідальності.

Також суд зважив,що обвинуваченим відомі свідки та потерпіла,їх адреси проживання,а тому існує ризик незаконно впливу на вказаних осіб з боку обвинувачених,з огляду на те,що судовий розгляд іще не розпочатий та свідки і потерпіла не надавали показань у суді.

На спростування доводів апеляційної скарги,судова колегія враховує,що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Викладені вище обставини у їх сукупності були достатніми вважати,що більш м`які запобіжні заходи не зможуть на даний час запобігти ризикам,які продовжують існувати.

До таких же висновків дійшов Верховний Суд,а також апеляційний суд, у рішеннях,на які посилається сторона захисту у апеляційній скарзі,оскільки, скасовуючи судові рішення у цій справі, відповідно, обрали та продовжили запобіжний захід щодо обвинувачених саме у виді тримання під вартою,не вбачаючи підстав для більш м`якого запобіжного заходу.

Заявляючи вимогу про обрання більш м`якого запобіжного заходу-домашнього арешту обидвом обвинуваченим за однією адресою у АДРЕСА_1 ,сторона захисту не надала суду даних про те,кому належить це житло,хто там фактично мешкає та чи є згода власника або володільця на те,щоб обидвоє обвинувачених перебували у цій квартирі під домашнім арештом.

Отже,наведені апелянтами аргументи не дають підстав для скасування ухвали суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2024 року в частині продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3