УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000174 від 11.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000174 від 11.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, до СУ ГУНП в Одеській області надійшов рапорт з УБН в Одеській області ДБН НПУ про те, що в ході проведення заходів направлених на протидію незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, було встановлено, що на території м. Одеса та Одеської області діє група осіб, яка займається незаконним виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та збутом наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, на території Одеської області та інших регіонів України використовуючи мережу Інтернет.

Так, в ході проведення досудового розслідування, співробітниками УКР ГУНП в Одеській області під час проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих розшукових дій встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюють виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, з метою їх подальшого збуту на території будинку АДРЕСА_1 , який відповідно до інформації Державного земельного кадастру право власності та речові права на земельну ділянку, належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ).

Крім, того відносно ОСОБА_5 , проводились негласні слідчі дії, відповідно до результатів, яких встановлено, що останній виготовив на території будинку АДРЕСА_1 , психотропні речовини з метою подальшого збуту, після чого під час проведення НСРД співробітниками УКР ГУНП в Одеській області було відібрано 1 зразок порошкоподібної речовини білого кольору, яку запаковано до сейф пакетів №PSP0007288.

Відповідно до висновку експерта від 06.10.2023 року №СЕ-19/116-23/17005-НЗПРАП надана на експертизу порошкоподібна речовина білого кольору, масою 0,015 г, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Кількісний вміст амфетаміну в порошкоподібній речовині становить 0,012 г.

Також, було встановлено, що під час виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, спільно з ОСОБА_5 , у приміщенні перебувала ОСОБА_8 .

Так, 11.12.2023 в порядку ст. 236 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді, проведено санкціонований обшук квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які мають вагоме значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, а саме банківську картку монобанк № НОМЕР_2 .

11.12.2023 року на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що вилучене за місцем мешкання ОСОБА_8 майно може бути використано як доказ факту обставин, що встановлюється під час досудового розслідування, у зв`язку тому 11.12.2023 відповідно до постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, проте від слідчого до суду надійшла заява про розгляд вказаного клопотання за його відсутності, в якій він вказав, що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власниця майна у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду клопотанян про арешт майна, а тому керуючись вимогами ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду такого клопотання за відсутності наведених осіб.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних зроблених висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 307 КК України.

Досудове розслідування означеного кримінального провадження триває, встановлюються усі фактичні обставини, які можуть мати значення для доведення предмету доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання, в результаті оперативно-розшукових заходів було встановлено, що під час ймовірного виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, спільно з ОСОБА_5 , у приміщенні перебувала ОСОБА_8 .

Так, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 було вилучено банківську картку, яка може містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 11.12.2023 року, а отже, воно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Слідчий суддя зазначає, що вилучена банківська картка може відомості щодо руху грошових коштів, ймовірно отриманих внаслідок кримінально-караної поведінки, зокрема збуту наркотичних та/або психотропних речовин.

На думку слідчого судді, не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна об`єктивно може призвести до знищення або ж переховування вилученого майна, так як очевидно, що оскільки таке майно може містити відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій означених осіб та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, останні не зацікавлені у її отриманні органом досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України).

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Таким чином на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000174 від 11.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України задовольнити.

Накласти із забороною користування та розпорядження арешт на майно, вилучене 11.12.2023 в ході проведеного санкціонованого обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на банківську картку монобанк № НОМЕР_2 .

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена у встановленому законом порядку до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1