В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2023 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №461/9472/23, відомості про яке внесені 06 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000757, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Жовтневе Доманівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, військовозобов`язаного, не депутата, інвалідності не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Залізничного районного суду місто Львова від 09.10.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

де сторонами кримінального провадження є

зі сторони обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинувачений ОСОБА_5 ,

за участю прокурора та обвинуваченого,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютою 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року. 05.10.2023 приблизно о 22:30 год., перебуваючи у сквері, шо знаходиться на площі Данила Галицького у місті Львові, придбав, шляхом привласнення знайденого, полімерний згорток із кристалічною речовиною білою кольору, та зрозумівши, що це психотропна речовина, вирішив зберігати її при собі, з метою власного вживання без мети збуту, помістивши знайдений згорток у ліву кишеню джинсів, в які був одягнений.

Того ж дня, приблизно о 22:50 год. у ОСОБА_5 , який перебував у сквері, що знаходиться на площі Данила Галицького, поблизу будинку №1 у місті Львові, працівниками Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області було виявлено полімерний згорток із кристалічною речовиною білого кольору, який ОСОБА_5 у подальшому добровільно видав працівникам поліції

В ході досудового розслідування встановлено, шо вилучена в ОСОБА_5 кристалічна речовина білого кольору містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0.325 г.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і показав, що він дійсно за наведених у обвинувальному акті обставин вчинив інкримінований злочин, а саме близько 22 години 30 хвилин, дату точно вказати не зміг, він по роботі перебував в сквері поруч з Ляльковим театром у м. Львові і в цей час він штовхнув ногою пачку з під сигарет з якої вилетів полімерний згорток з речовиною білого кольору, піднявши даний згорток та зрозумівши що це психотропна речовина він вирішив залишити його собі та в подальшому був затриманий працівниками поліції при перевірці документів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України і його дії кваліфіковані вірно.

В судових дебатах прокурор просила призначити покарання у вигляді трьох місяців арешту.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, є не одруженим, має постійне місце проживання, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також те, що обвинувачений хронічними захворюваннями не страждає; на обліку в реєстрі психіатричних та наркологічних хворих не перебуває, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; щиро розкаюється у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання; обтяжуючих вину обставин не встановлено; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії у вигляді арешту. Саме такий вид покарання та його розмір - на строк два місяця з урахуванням вчиненого - є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів, інший, більш м`який вид покарання, з урахуванням особи засудженого, не відповідатиме меті покарання.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на один рік, покладені обов`язки передбачені ч. 1 п.1,2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України

Статтею 70 КК України визначено підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Відповідно до ч. 1 цієї статті суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань в межах, визначених частиною 2 цієї статті. За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу (частина 4).

Водночас, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Суд не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку, в цьому випадку діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в тому разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За цих умов кожний вирок виконується самостійно.

Тобто, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за кримінальні правопорушення, вчинені до постановлення попереднього вироку.

Вказане тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інше кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, 05.10.2023 року, тобто до ухвалення попереднього вироку від 09.10.2023 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (одного) року, який 09.11.2023 набрав законної сили.

Отже, враховуючи те, що попередній вирок від 09.10.2023 року залишився незмінним і ухвалене судом рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком зберігає свою законну силу, а за цим вироком суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді арешту, яке він має відбувати реально, то положення ч. 4 ст. 70 цього Кодексу не застосовуються і в такому кожний із вироків слід виконувати самостійно.

Враховуючи викладене, вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2023 року за яким ОСОБА_5 засуджений за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на один рік, покладені обов`язки передбачені ч. 1 п.1,2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України, слід також виконувати самостійно.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Арешти на майно в межах кримінального провадження не накладались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи у кримінальному провадженні №СЕ-19/118-23/10807-НЗПРАП від 23.10.2023 року в сумі 2390,00 грн. слід покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Під час судового розгляду запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначити покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2023 року за яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на один рік, покладені обов`язки передбачені ч. 1 п.1,2, ч. 3 п. 4 ст. 76 КК України виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави вартість проведеної по справі судової експертизи №СЕ-19/118-23/10807-НЗПРАП від 23.10.2023 року в розмірі 2390 (дві тисячі триста дев`яносто) гривень 00 копійок.

Речові докази:

- особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0,325 г., яка визнана речовим доказом по справі Постановою від 27.10.2023 року та передана на зберігання до камери зберігання речових доказів Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, згідно квитанції №000471 - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_7