УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Київ

справа №742/925/21

провадження №51-766ск24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 серпня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року і

встановила:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 серпня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івківці, Прилуцького району, Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого:

АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 191 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 2 роки;

за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 2 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Позов прокурора задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь Ладанської селищної ради Чернігівської області - 36132,00 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вказаний вирок місцевого суду - без змін.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді Ладанського селищного голови Чернігівської області, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто був службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи та привласнив бюджетні кошти, виділені з місцевого бюджету Ладанської селищної ради на розчищення снігу в с.Подище та с.Ладан Прилуцького району на загальну суму 37 500,00 грн.

Крім того, 10.11.2020 року о 09 год. 56 хв., Ладанський селищний голова ОСОБА_5 , перебуваючи в автомобілі марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився поблизу адміністративної будівлі Ладанської селищної ради за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, смт Ладан, вул. Миру, буд. 77, літ. А, у ході розмови на свою усну вимогу одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 500 доларів США, що по курсу Національного банку України становило 14 055,8 грн, за підписання та видачу рішення Ладанської селищної ради від 08.09.2020 № 15 про надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту відведення земельної ділянки за адресою смт Ладан для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,10 га, після чого передав ОСОБА_6 вказане рішення.

У ході судового розгляду суд дійшов висновку, що дії, згідно обвинувального акту, вчинені ОСОБА_5 для отримання неправомірної вигоди, перебувають поза межами його службової компетенції, що виключає вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та вирішив, що така кваліфікація невірна, перекваліфікувавши його дії у цій частині на ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник вказує про те, що оскаржувані судові рішення підлягають зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували конкретні обставини справи, дані про особу засудженого та наявність обставин, які пом`якшують покарання, що давало цим судам підстави призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Вказані обставини, на переконання сторони захисту, призвели до призначення ОСОБА_5 надто суворого та несправедливого покарання.

Мотиви суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 2 ст. 369-2 КК України за обставин, установлених у вироку місцевого суду, в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами положень ст. 69 КК України.

Наведені доводи захисника Суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_5 суд врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, сім`ю, працевлаштований, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має батьків пенсіонерів.

Суд першої інстанції, прийнявши до уваги всі зазначені обставини, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкціями статей та остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання

Водночас таке покарання захисник вважає надто суворим та стверджує, що до ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 69 КК України.

Правилами ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Констатована судом першої інстанції наявність двох пом`якшуючих покарання обставин є недостатньою для призначення засудженому покарання з врахуванням правил ст. 69 КК України, оскільки у цьому кримінальному провадженні вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на наведене, доводи захисника про можливість призначення засудженому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом Суд відхиляє.

Під час апеляційної перевірки обвинувального вироку місцевого суду Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 16 листопада 2023 року, враховуючи всі обставини справи, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо можливості пом`якшення покарання та обґрунтовано залишив рішення місцевого суду без змін.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду. Доводи касаційної скарги не містять даних про порушення судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих ними рішень.

На переконання колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе для досягнення мети покарання.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 КПК України. Вказані судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 серпня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3