Справа № 457/1614/23
провадження №1-кп/457/20/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці матеріали кримінального провадження №0000198 від 15 серпня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стебник Львівської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, інваліда 3 групи, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в:

10 серпня 2023 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, знаходячись в кухонній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_7 , який проживає у вказаній квартирі, побачив холодильник марки «Веkо» білого кольору моделі RRN 2650, після чого у ОСОБА_3 виник умисел на викрадення вказаного майна. Реалізуючи свій протиправний намір на таємне заволодіння чужим майном, 10 серпня 2023 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_3 повідомив неправдиву інформацію ОСОБА_8 , зокрема повідомив, що йому належить вищевказаний холодильник та запропонував ОСОБА_8 його купити.

Після цього, 10 серпня 2023 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, користуючись допомогою ОСОБА_8 , якому не було відомо про належність вищевказаного холодильника іншим особам, шляхом вільного доступу, таємно викрав із приміщення кухонної кімнати квартири АДРЕСА_2 холодильник марки «Веkо» білого кольору моделі RRN 2650, вартістю 5750 гривень, що належить ОСОБА_9 , зокрема винісши холодильник із приміщення вищевказаної житлової квартири. Після цього, ОСОБА_3 , викраденим холодильником марки «Веkо» білого кольору моделі RRN 2650 розпорядився на власний розсуд, а саме продав ОСОБА_8 , який не був обізнаний про приналежність вищевказаного холодильника іншим особам. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5750 гривень.

Обвинувачений винним себе визнав повністю, послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину, зокрема суду пояснив, що він дійсно викрав з квартири потерпілої ОСОБА_9 холодильник. Крадіжку вчинив під впливом складних життєвих обставин. Щиро розкався у вчиненому та просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, однак направила заяву про судовий розгляд без її участі. З приводу міри покарання покладається на думку суду.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина доведена зібраними матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини справи доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Судом встановлено в відкритому судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану. Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який не працює, згідно характеристики по місцю реєстрації періодично перебував на лікуванні у спеціалізованих закладах та має опікуна, знаходиться під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра з 2005 року з діагнозом F70 та у лікаря нарколога з 2006 року з діагнозом F10.24., його матеріальне становище, та те, що він раніше не судимий. і обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №1180 від 26 жовтня 2023 року ОСОБА_3 в період інкримінованого правопорушення страждав психічним розладом у виді легкої розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, які хоч і не досягли рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливали на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця та ролі в цій ситуації, а емоційно вольові розлади привели до порушення контролю діяльності і здатності регулювати свою поведінку. За своїм психічним станом в період інкримінованого йому діяння останній не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує обставину, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також враховує думку потерпілої, яка при призначенні міри покарання поклалася на думку суду.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги те, що обвинувачений не працює, суд вважає, що покарання йому слід обрати у виді позбавлення волі в межах санкції статті КК України, за якою кваліфіковано вчинене ним кримінальне правопорушення. Беручи до уваги обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання, думку потерпілого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без реального відбування покарання, а тому вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання, встановивши при цьому іспитовий строк на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України. Суд вважає, що таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови ПленумуВерховного судуУкраїни від03.06.2005року №7«Про практикузастосування судамипримусових заходівмедичного характерута примусовоголікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Згідно ч. 2 ст. 504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визнано правильною практику тих судів які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної

психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Зважаючи на наведене, з врахуванням зазначеного вище висновку судово-психіатричного експерта №1180 від 26 жовтня 2023 року до ОСОБА_3 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України та стягнути з обвинуваченого витрати в користь держави за проведення у кримінальному провадженні експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком один рік, якщо він впродовж встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 20, 94 КК України, застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судові витрати за проведення експертизи у розмірі 956,00 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 15 вересня 2023 року на холодильник марки «Веко» білого кольору з маркуванням TXA 110 YP - скасувати.

Речові докази:

холодильник марки «Веко» білого кольору з маркуванням TXA 110 YP, який передано у камеру зберігання речових доказів ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, повернути потерпілій ОСОБА_9 ;

СД-Р диск із відеозаписом з камер відеоспостереження розташованих на приміщенні будинку АДРЕСА_3 , що зберігається з матеріалами кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд Львівської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1