Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/8132/23
У Х В А Л А

25.01.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000768 від 27.11.2023 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 1 Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який застосовано ухвалою слідчого судді 29.11.2023 року щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_5 .

Подане клопотання обґрунтовує тим, що 27 листопада 2023 року близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, виражаючи явну неповагу до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів, виражаючись в адресу громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нецензурною лайкою та тримаючи у правій руці заздалегідь приготовлений предмет - дерев`яну биту, з метою нанесення тілесних ушкоджень підійшов до ОСОБА_7 , та наніс йому одного удару вказаною битою в область голови, після чого, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на порушення громадського порядку та встановлених норм моралі, підійшов до ОСОБА_8 , якому також наніс одного удару дерев`яною битою в область голови, спричинивши останнім тілесні ушкодження.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинене групою осіб, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

27 листопада 2023 року о 20 годині 54 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до ІТТ №3 ГУНП в Закарпатській області.

28 листопада 2023 року о 14 годині 45 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - а саме в хуліганстві, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинене групою осіб, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Старший слідчий у клопотанні зазначає про те, що вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 допитами потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеними у відповідності до ст. 240 КПК України слідчими експериментами за участі свідків та потерпілих, протоколом огляду місця події, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення та іншими зібраними на даний час у ході досудового розслідування доказами.

29 листопада 2023 ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із закінченням дії запобіжного заходу 25.01.2024 року.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 закінчується 25.01.2024 року, однак досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не закінчено через наявність обставин, які перешкоджають його завершенню, а тому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , а також те, що заявлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід, для запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від органів досудового розслідування, тобто не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, виїхати за межі Закарпатської області з цією метою, впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженню з метою зміни ними показів, які викривають його злочинну діяльність, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, існує ризик його протиправної поведінки, та з метою досягнення дієвості даного кримінального провадження, щодо підозрюваного ОСОБА_5 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як існує обґрунтована підозра щодо вчинення ним кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до невиконання кримінального судочинства.

19 січня 2024 року керівником Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_14 продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженню до трьох місяців, тобто до 28.02.2023 року.

Приймаючи до уваги, що підстав для зміни чи скасування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу - тримання під вартою немає, найбільш доцільним є продовження даного запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор, старший слідчий клопотання підтримали.

Підозрюваний та його захисник проти задоволенні клопотання заперечували з підстави його необґрунтованості. Підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, на утриманні малолітніх дітей, а його стан здоров`я є незадовільним. Процесуальні обов`язки підозрюваний буде виконувати належним чином. Наведені у клопотанні ризики не наведеними належними та достатніми доказами. До вчиненого кримінального правопорушення підозрюваний не причетний.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

За приписами ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші за видом, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що СВ відділення поліції № 1 Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 27.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000768 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КПК України.

27.11.2023 року ОСОБА_5 затриманий слідчим в порядку ст. 208 КПК України.

28 листопада 2023 року о 14 годині 45 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинене групою осіб, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Твердження у клопотанні сторони обвинувачення про винуватість підозрюваного порушує принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріплений у статті 17 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 допитами потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_8 .

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеними у відповідності до ст. 240 КПК України слідчими експериментами за участі свідків та потерпілих, на які сторона обвинувачення посилається, слідчим суддею не враховуються, такі в судовому засіданні не досліджувались.

Поряд з цим стороною обвинувачення в судовому засіданні жодним чином не було документально спростовано документальні докази (фотознімки на яких особа з лопатою в руках не є підозрюваним, а сам підозрюваний у час події знаходився не біля потерпілого). Дані докази подані в судовому засіданні стороною захисту, які за її твердженням спростовують обґрунтованість підозри.

Слідчий суддя констатує, що слідчим у кримінальному провадженні частково надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

У свою чергу Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Не наведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").

Клопотання про продовження строку тримання під вартою не містить додаткових обґрунтувань необхідності тримання особи під вартою протягом тривалого часу, а також не містить виклад обставин, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 199 КПК України, що є безумовною підставою для прийняття слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні клопотання на підставі ч. 5 ст. 199 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею надано оцінку клопотанню на предмет відповідності вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України, перевірено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, проведено аналіз наявності обставин та наведених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також при вирішенні порушеного питання враховано в сукупності обставин, які передбачені у ст. 178 КПК України. Зокрема, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров"я, міцність соціальних зв`язків, те що він офіційно не працевлаштовані. Вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, на які слідчий посилається/їх частину слідчим суддею не досліджено внаслідок неподання таких стороною обвинувачення.

Як встановлено слідчим суддею, за час проведення досудового розслідування підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування, жодних дій щодо знищення, схову або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не вчиняв; обставини, які б свідчили про незаконний вплив на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні у клопотанні не наведено, як і обставини, які б свідчили про перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тобто наведені слідчим у клопотанні ризики щодо підозрюваного є недоведеними.

Доказів того, що підозрюваний якимось чином впливатиме на свідків, потерпілих, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші кримінальні правопорушення - не має, а зазначені у клопотанні ризики є виключно припущенням слідчого.

Положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Ч. 2 вказаної норми закону передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті; слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті; якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність яких встановлена з наведеного прокурором клопотання.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Посилання слідчого у клопотанні про наявність ризиків, які встановлені слідчим суддею при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу і які мають повторно враховуватись слідчим суддею, суперечить правовій позиції закріпленій у Рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017.

Правова позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Не наведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані у ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини,ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії», при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Цих вимог закону слідчим не дотримано, оскільки у клопотанні слідчого не вмотивовано, на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, у той час коли у останнього беззаперечні міцні соціальні зв`язки з місцем постійного проживання (довідка про склад сім`ї), особа раніше до кримінальної відповідальності не притягалась.

Крім цього, як зазначено вище, клопотання слідчого не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України).

В основу обґрунтування підстав для задоволення клопотання слідчий поклав формальні положення, викладені в КПК України, зокрема, про тяжкість кримінального правопорушення, покарання яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, при цьому не врахував характеризуючі дані про особу підозрюваного, який позитивно характеризується, має на утриманні малолітніх дітей, хворіє на чисельні захворювання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

На переконання слідчого судді, наведені у клопотанні слідчим доводи про те, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків чи інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не підтверджені жодним доказом і такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою підозрюваного впродовж досудового розслідування.

Відомостей про те, що підозрюваний у будь-який спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню чи перешкоджає йому в даний час у матеріалах провадження немає і слідчому судді не надано.

Встановлені обставини свідчать про безпідставність клопотання про продовження застосування до підозрюваного найсуворішого за видом запобіжного заходу, оскільки таке втручання у права та свободи особи протягом тривало часу, які гарантуються не лише національним законодавством, а й закріплені в Конвенції з прав людини і основоположних свобод, при таких обставинах, не може вважатися виправданим.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26.06. 2014, Суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі «Доронін проти України», «Осипенко проти України», «Харченко проти України»).

Враховуючи вищенаведені обставини встановлені слідчим суддею та недоведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також те, що обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, не спростовування у процесуальній спосіб твердження сторони захисту, продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає положенням ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199 КПК України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1). Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування (ч.2). Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3). Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч.4). Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.5).

Слідчий суддя констатує те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою у порушення пунктів 1, 2 частини 3 статті 199 КПК України не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Своїм правом, яке закріплено у частині 2 статті 185 КПК України, щодо зміни або доповнення клопотання слідчий, прокурор не скористались.

У свою чергу слідчий суддя, відповідно до частини 6 статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У судовому засіданні 25.01.2024 року при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя безпосередньо роз`яснив стороні обвинувачення щодо реалізації ними свого права доповнити подане клопотання. Однак сторона обвинувачення своїм правом не скористалась.

Приймаючи рішення слідчий суддя також врахував вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час судового розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань, відповідно до частини 2 статті 185 КПК України, щодо зміни або доповнення клопотання з метою приведення його у відповідність до п. 1), 2) ч. 3 ст. 199 КПК України.

Постанова керівника Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_14 від 19.01.2024 року про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженню до трьох місяців, тобто до 28.02.2023 року, жодним чином не свідчить про дотримання стороною обвинувачення пункту 2 частини 3 статті 199 КПК України при поданні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, докази на підтвердження зазначених у постанові обставин, які слугували підставою для продовження строку досудового розслідування, до матеріалів клопотання не додані.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містять в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 23 КПК України).

У свою чергу частиною першою статті 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

З огляду на викладене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання на підставі ч. 5 ст. 199 КПК України та приймає рішення на підставі ч. 4 ст. 194, ст. 181 КПК України про зміну раніше обраного до підозрюваного запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю в межах продовженого строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 199, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Запобіжний захід застосований до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, починаючи з 25.01.2024 року по 27.02.2024 року (включно).

Датою закінчення запобіжного заходу є 28.02.2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати житло - будинок АДРЕСА_1 ;

- прибувати до слідчого, прокурора чи слідчого судді/суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю/суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзді в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення.

Ухвалу направити на виконання до відділення поліції №1 Берегівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, який зобов`язаний поставити підозрюваного на облік, про що повідомити старшого слідчого ОСОБА_4

Працівникам відділення поліції №1 Берегівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з метою здійснення контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_5 , стосовно якого обраний запобіжний захід - домашній арешт, надається право з`являтися в житло цієї особи та вимагати надання усних, письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України підозрюваний ОСОБА_5 підлягає звільненню з під варти негайно.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1