Справа № 320/1199/19
Пр. №1-кп/333/667/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 , прокурора: ОСОБА_5 , обвинуваченого: ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 , потерпілої: ОСОБА_8 , представника потерпілого: ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та сторони захисту про зміну запобіжного заходу, відносно обвинуваченого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

заявлені в межах судового кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком колегії Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 320/1199/19 від 07.02.2022 р. ОСОБА_10 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КПК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

В межах цього кримінального провадження відносно обвинуваченого, який був затриманий працівниками поліції 24.11.2018 р., ухвалою слідчого судді обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, у встановленому законодавством порядку, строк дії цього запобіжного заходу продовжувався.

Обвинувачений ОСОБА_10 09.03.2022 р. оскаржив вищевказаний вирок в апеляційному порядку.

З лютого 2022 р. Мелітопольский район Запорізької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією, в зв`язку з чим, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

В зв`язку з наявністю апеляційної скарги обвинуваченого на вищевказаний вирок суду, в судовому порядку було вирішено питання про відновлення матеріалів судового провадження по справі № 320/1199/19, які з об`єктивних причин залишились на тимчасово окупованій території та вважаються втраченими. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2023 р. відновлені частково матеріали даної судової справи № 320/1199/19.

Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2023 р. вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року відносно ОСОБА_10 , яким було визнано його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України скасований, та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Також цією ухвалою продовжений строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .

Нараз підготовче провадження у даному кримінальне провадження закінчено, призначений справу до судового розгляду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 р. продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , строком до 11.11.2023 р. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25.10.2023 р. дана ухвала залишена без змін.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів, в зв`язку продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити нове кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Жоден з більш м`яких заходів не може запобігти цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник заперечували відносно задоволення клопотання прокурора та просили змінити діючий відносно нього запобіжний захід на домашній арешт. Обвинувачений зазначив, що він має в м. Дніпрі друга, який згоден, щоб він в нього мешкав. Також сторона захисту просила врахувати, що в окремій ухвалі Запорізького апеляційного суду від 25.10.2023 р. суддя ОСОБА_11 зазначила, що на її думку, існують підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла та її представник в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та просили відмовити в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу в зв`язку з необґрунтованістю.

Колегія суддів, вислухав пояснення сторони обвинувачення та сторони захисту з приводу заявлених клопотань, дослідивши матеріали судової кримінальної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий. В межах даного кримінального провадження, за обвинувальний актом, він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, наслідком якого настала смерть людини дружини обвинуваченого, за наступних обставин. Приблизно о 03 годині 00 хвилин 24 листопада 2018 року, ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у ході раптово виниклої з ОСОБА_12 , сварки, на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою вбивства, наніс потерпілій множинні (не менше тридцяти) удари руками по голові, тулубу та кінцівкам потерпілої, а також декілька разів вдарив останню головою об стіну, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження, що виразилися у вигляді:

- множинних синцях тулубу та кінцівок, крововиливах у м`які тканини правої сідниці, садні на лобі зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та утворилися не менше ніж від 20 травматичних впливів;

- внутрішньочерепна травма, яка утворилася не менше ніж від 12 травматичних впливів, та виразилася у крововиливах під тверду мозкову оболонку у лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці (близько 50 мл), справа - на всьому протязі (близько 80 мл), крововиливах під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні правої лобної долі, на базальній поверхні та в ділянці полюса правої потиличної долі, на внутрішній поверхні лівої потиличної долі, множинних синцях та крововиливах у м`які тканини голови, яка кваліфікується як тяжке тілесні ушкодження, небезпечне у момент заподіяння,та від якого, внаслідок його ускладнення набряком дислокацією головного мозку, приблизно о 05 годині 00 хвилин 24 листопада 2018 року, настала смерть потерпілої ОСОБА_12 , на місці події, за вказаною вище адресою.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Санкцією ч. 1 ст.115 КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років.

Характер та суть, наслідки інкримінованого ОСОБА_10 злочину вказують на його високий ступінь суспільної небезпеки та серйозність обвинувачень висунутих проти обвинуваченого.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року (п. 36) ЄСПЛ вказав, «…Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року)…».

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Стійкі соціальні зв`язки у ОСОБА_10 наразі відсутні: на утриманні дітей чи інших непрацездатних осіб не має, до затримання працював, характеристики з місця роботи відсутні. З характерники обвинуваченого з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» вбачається, що останній характеризується задовільно, отриманні стягнення за часом погашені, заохочень не мав. Постійне місце проживання ОСОБА_10 знаходиться на тимчасово окупованій території. Посилання сторони захисту, що ОСОБА_10 може мешкати у свого друга в м. Дніпрі голослівні. Суду, стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження заявленої обставини, при цьому навіть прізвище друга та адреса його проживання не зазначені.

Тяжкість обвинувачення та можливого покарання за інкримінований злочин, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, вказує про існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Даний ризик, який є досить вагомим, не зник та не зменшився, а в умовах існування воєнного стану в Україні, навпаки підвищився.

Також колегія суддів погоджується з існуванням на теперішній час ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу. Про наявність цього ризику вказують наступні обставини. Наразі потерпіла під час нового судового розгляду ще не допитана. Під час її допиту при первісному розгляді справи, потерпіла надавала пояснення, які використовувалися в тому числі як підґрунтя обвинувачення. Нею в межах цього кримінального провадження був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди у розмірі 1000 000,00 грн. Потерпіла мешкає в м. Дніпрі, обвинувачений, який був її зятем, обізнаний про її місце проживання. З матеріалів справи, в тому числі показів свідків, викладених у вищевказаному вироку суду, вбачається, що ОСОБА_10 схильний до насильства. В сукупності ці обставини вказують, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу з метою зміни нею показів або відмови від їх надання.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, колегія суддів вважає, заявлений стороною обвинувачення ризик вчинення обвинуваченим нового злочину не доведений.

Оцінивши в сукупності характер обвинувачення, суспільну небезпечність наслідків інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання за інкримінований злочин, вищевказані обставини, які характеризують обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що діючий запобіжний захід є найбільш ефективним заходом, який може запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Заявлені стороною захисту вимоги про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не обґрунтовані: не конкретизована адреса за якою може мешкати обвинувачений та перебувати під домашнім арештом; не надані відомості про власника чи користувача житловим приміщення, в якому міг би жити ОСОБА_10 , та не підтверджена наявність його згоди на перебування останнього в цьому житлі в умовах домашнього арешту. Доказів, що у ОСОБА_10 є матеріальна забезпеченість задля найму житлового приміщення, суду не надано. В зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що стороною захисту не повідомлені гарантовані умови для призначення домашнього арешту. Не зазначені гарантії, які б забезпечили дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігли існуючим вищевказаним ризикам.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. В даному випадку, з урахуванням прав як обвинуваченого, так і потерпілої, яка внаслідок інкримінованого злочину не лише втратила близьку людину, а вимушена була взяти на себе обов`язки піклування на неповнолітнім сином померлої ОСОБА_13 ; конкретних обставин справи, в тому числі об`єктивних чинників, незалежних ні від сторін у справі, ні від суду, які вплинули, в тому числі і на перегляд справи в апеляційному провадженні, наявністю вагомих вищевказаних ризиків, які не зникли та не зменшилися, серйозності та тяжкості пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, колегія суддів приходить до висновку, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а заявлене клопотання стороною захисту слід залишити без задоволення.

З урахуванням характеру обвинувачення, наслідків інкримінованого обвинуваченому злочину, особу обвинуваченого, в тому числі його майновий стан, колегія суддів, скориставшись правом, передбаченим ч. 4 ст. 183 КПК, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 331, 372 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, а саме: з 08.11.2023 року по 06.01.2024 року.

Ухвала діє до 06.01.2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

ОСОБА_3