Справа №175/9864/23
провадження №1-кс/175/2521/23
16 грудня 2023 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 від 15 грудня 2023 року погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Іванівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого,
зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
раніше не судимий,
У кримінальному провадженні 14.12.2023 року ОСОБА_4 затримано у відповідності до ст.208 КПК України та 15.12.2023 року обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Слідчий зазначає на наявність ризиків передбачений ст. 177 КПК України та просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання.
Підозрюваний у судовому засіданні не заперечував проти клопотання слідчого.
Захисник підозрюваного підтримував думку підозрюваного.
Суд вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.12.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився за місцем свого мешкання, в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В той же день, перебуваючи за вищевказаною адресою приблизно у період часу з 08:00 до 12:35 години (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на ґрунті неприязних відносин, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_7 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
В цей час ОСОБА_4 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті останньої та бажаючи їх настання, під час конфлікту ОСОБА_4 одягнув на шию ОСОБА_7 ганчірку та дріт від подовжувача, якими здавив шию, тим самим перекривши шляхи дихання.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив смерть ОСОБА_7 , яка згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 7927 настала в результаті механічної асфіксії, стиснення органів шиї зашморгом.
Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вина підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується такими доказами:
Протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 ;
Протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_8 ;
Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;
Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;
Протоколом затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України;
Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ;
Іншими матеріалами, здобутими в ході досудового розслідування.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Пункт b частини 1 Європейської Конвенції з прав людини дозволяє позбавлення волі для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», аналогічні рішення «Марченко проти України» та «Лабіта проти Італії»), а тому менш суворий вид запобіжного заходу не може бути застосований через тяжкість кримінального правопорушення та його суспільний резонанс.
Аналогічна позиція Європейського суду з прав людини сформована у рішенні від 12.03.2013 «Волосюк проти України», у якому зокрема зазначено, що тяжкість обвинувачення також може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжно заходу тримання під вартою.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).
Також Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об активного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим степенем ймовірності.
Такий висновок прокурора не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час проведення досудового розслідування, встановлено наявність ризиків, передбачених
п. п 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
На даний час в органу досудового розслідування виникла потреба в обранні щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання останнім процесуальних обов`язків та недопущення ризиків, які можуть створювати суттєві перешкоди для проведення досудового розслідування кримінального провадження.
Зважаючи на тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, найбільш обґрунтованим та необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.
Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може:
- переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від передбаченої законом відповідальності, так як підозрюваному загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі;
- незаконно, шляхом умовлянь, погроз або залякувань, впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.
На даний час у кримінальному провадженні вживаються заходи щодо встановлення інших осіб, які можуть бути свідками вчинення кримінального правопорушення. Без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 матиме змогу впливати на таких осіб, сприятиме їх переховуванню та перешкоджанню проведенню повного та об`єктивного розслідування.
Інші більш м`які запобіжні заходи (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава) не можливо застосувати, оскільки ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю, останньому не може бути надана можливість вільно пересуватися та користуватися засобами зв`язку з метою запобігання вищевказаним ризикам.
Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 з наступних причин:
- особисте зобов`язання - не можливо застосувати, оскільки вказаний запобіжний захід є найменш суворим запобіжним заходом з-поміж інших, передбачених ст. 176 КПК України та не забезпечить належної поведінки підозрюваного під час здійснення судового розгляду;
- застава не можливо застосувати до підозрюваного, у зв`язку з тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України відноситься до категорії злочинів, об`єктивна сторона яких передбачає застосування насилля, яке в даному випадку виразилося у заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_7 , що у свою чергу дає право суду застосовувати такий вид запобіжного заходу. Окрім того вищеперераховані запобіжні заходи не створюють жодного механізму постійного візуального контролю підозрюваного, що може призвести до настання будь-якого із ризиків;
- порука та домашній арешт не можливо застосувати до підозрюваного у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 не заручився авторитетом в суспільстві та з-поміж осіб, які б мали особливу довіру і забезпечили б його належну процесуальну поведінку. Перебування під домашнім арештом не позбавить його можливості здійснювати як фізичний, так і психологічний тиск на учасників (свідків, потерпілих) по кримінальному провадженню, в т.ч. на його знайомих які є свідками кримінального правопорушення, являються родичами)
У зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України,- переховування від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні - обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш обґрунтованим заходом.
Беручи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків,
а також запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме спробам:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду так як він, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків (дружини, дітей, осіб похилого віку на утриманні), вчинив особливо тяжкий злочин, таким чином він може в будь-який момент залишити або змінити місце мешкання, намагаючись переховуватись від органів досудового розслідування та уникнути покарання за вчинений злочин.
- незаконно впливати на потерпілого і свідків так як всі свідки у кримінальному провадженні є родичами та односельцями з якими підозрюваний тривалий час підтримує зв`язки, тому зможе впливати на них шляхом умовлянь або погроз змінити свідчення щодо обставин злочину та вчинити певні дії, спрямовані на знищення, приховування та спотворення інших доказів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також враховуючи обставини справи.
Слідство вважає за необхідним клопотати перед судом врахувати положення ч. 4 ст. 183 КПК України та не визначати при постановленні ухвали про застосування тримання під вартою заставу, оскільки вказаний злочин вчинений із застосуванням насильства відносно потерпілої.
Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти,
З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
У ході розслідування кримінального провадження, були зібрані матеріали, які дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, та в подальшому застосування у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На теперішній день є достатньо підстав вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_4 може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чим може перешкодити своїми діями досудовому розслідуванню.
Таким чином, із вище викладених обставин, можна вважати, що достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, буде запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, а більш м`який запобіжний захід не може бути обраний.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкодити кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, передбачені ч.1 ст. 183, п.п. 1-3 ч.1 ст. 194 КПК України підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знайшли своє підтвердження, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194 КПК України,
Клопотання слідчого СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 від 15 грудня 2023 року погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18:43 годин 11 лютого 2024 року.
Відповідно до ст. 296 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали вручити прокурору і підозрюваному та направити до СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області.
Ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі у п`ятиденний термін з дня оголошення ухвали апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1