Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2299/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.297 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 18.05.2023 за апеляційною скаргою прокурора Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 23.08.2023 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України та призначено йому покарання за цим законом, із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.104, 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік при умові, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 4780 грн.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 17.05.2023 року, близько 15 години, неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Коптівщина, Овруцької ОТГ, Коростенського району, у стані алкогольного сп`яніння та емоційного збудження, яке виникло внаслідок чергового конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , з метою вчинення наруги над могилами, прийшов на територію кладовища, розташованого на південній околиці вказаного населеного пункту, де маючи умисел на руйнування намогильних споруд, з хуліганських мотивів, порушуючи громадську моральність стосовно шанобливого ставлення до місць поховання померлих та демонструючи зневагу до місця поховання, передбачаючи, що своїми діями спричинить моральні страждання родичам померлих осіб, вчинив наругу над могилами при наступних обставинах.

Так, неповнолітній ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправних характер своїх діянь та передбачаючи і бажаючи настання негативних наслідків, почергово підійшов до намогильних споруд (пам`ятників та хрестів), встановлених на могилах померлих, після чого руками, застосовуючи фізичну силу, почав валити їх на земну поверхню, в результаті чого повалив 40 (сорок) пам`ятників та хрестів, що знаходилися на могилах померлих, тим самим здійснив наругу над могилами.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_9 пошкодив та повалив на земну поверхню пам`ятні споруди (пам`ятники та хрести) на могилах покійних, а саме пам`ятник на могилі ОСОБА_11 , 1941-1972 рр., близьким родичем якого є ОСОБА_12 , пам`ятник на могилі ОСОБА_13 , 1909-1993 рр., та ОСОБА_14 , 1921-1983 рр., близьким родичем яких є ОСОБА_15 , пам`ятник на могилі ОСОБА_16 , 1899-1983 рр., та ОСОБА_17 , 1929-2011 рр., близьким родичем яких є ОСОБА_18 , пам`ятник на могилі ОСОБА_19 , 1922-1971 рр., ОСОБА_20 , 1933-2012 рр., ОСОБА_21 , 1898-1970 рр., та ОСОБА_22 , 1925-1968 рр., а також хрест на могилі ОСОБА_23 , 1920-1947 рр., близьким родичем яких є ОСОБА_24 , хрест на могилі ОСОБА_25 , та пам`ятник на могилі ОСОБА_26 , 1931-1994 рр., близьким родичем яких є ОСОБА_27 , пам`ятник на могилі ОСОБА_28 , 1948-1984 рр., близьким родичем якого є ОСОБА_29 , пам`ятник на могилі ОСОБА_30 , 1943-1978 рр., близьким родичем якої є ОСОБА_31 , хрест на могилі ОСОБА_32 , близьким родичем якої є ОСОБА_33 , пам`ятник на могилі ОСОБА_34 , 1937-1994 рр., та хрест на могилі ОСОБА_35 , близьким родичем яких є ОСОБА_36 , пам`ятник на могилі ОСОБА_37 , 1937-2008 рр., близьким родичем якого є ОСОБА_38 , хрест на могилі ОСОБА_39 , 1889-1981 рр., близьким родичем якої є ОСОБА_40 , пам`ятник на могилі ОСОБА_41 , 1936-1990 рр., близьким родичем якого є ОСОБА_42 , пам`ятник на могилі ОСОБА_43 , 1936-1983 рр., та ОСОБА_44 , 1923-2014 рр., близьким родичем яких є ОСОБА_45 , хрест на могилі ОСОБА_46 , 1896-1980 рр., та ОСОБА_47 , близьким родичем яких є ОСОБА_48 , хрест на могилі ОСОБА_49 , 1914-1981 рр., та пам`ятник на могилі ОСОБА_50 , 1921-2008 рр., близьким родичем яких є ОСОБА_51 , пам`ятник на могилі ОСОБА_52 , 1981-1970 рр., близьким родичем якої є ОСОБА_53 , а також пам`ятники на могилах ОСОБА_54 , 1936-1976 рр., ОСОБА_55 , 1933-2007 рр., ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , та хрести на могилах ОСОБА_59 , 1910-1983 рр., ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , 1928-2011 рр., ОСОБА_63 , 1912-1988 рр., ОСОБА_64 , 1952-1988 рр., ОСОБА_65 , 1908-1971 рр., та ОСОБА_66 .

Таким чином потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , та ОСОБА_76 завдано моральної шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити. Виключити з мотивувальної частини вироку слова «та звільнивши його від відбування покарання на підставі ст.104 КК України». До мотивувальної частини вироку, після обґрунтування підстав застосування ст.69 КК України, включити обґрунтування підстав застосування ст.ст.75, 104 КК України, а саме: урахувати викладені у вироку обставини, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, та в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості злочину, враховати низький ступінь небезпечності ОСОБА_9 для суспільства, а також для досягнення цілей покарання обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України. В решті вирок залишити без змін. Не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочинів, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що оскаржуваний вирок щодо неповнолітнього ОСОБА_9 підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.75, 104 КК України, а також правових висновків Верховного Суду, щодо обов`язкового мотивування застосування до засудженого норм ст.ст.69,75 КК України та належним чином не обґрунтував підстави застосування одночасно ст.ст.69, 75 КК України. Посилається на те, що обмірковуючи міру покарання для обвинуваченого судом першої інстанції враховано, як ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, так і особистість обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, щиро розкаявся, по місцю проживання характеризується позитивно, відшкодував заподіяну шкоду, враховуючи думку потерпілих, які просять обвинуваченого суворо не карати, а тому суд вважав за можливе призначити обвинуваченому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за вказане кримінальне правопорушення, застосувавши ст.69 КК України та звільнивши його від відбування покарання на підставі ст.104 КК України. Поряд із цим, з урахуванням вищевикладених обставин, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, та в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості злочину, в обґрунтування звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 104 КК України судом не враховано низький ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та для досягнення цілей покарання можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора в підтримку апеляційної скарги, позицію захисника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.297 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В свою чергу, у відповідності до п.2 ч.3 ст.374 КПК України (зміст вироку), в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі й обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому, тощо.

Як встановив апеляційний суд за результатами апеляційної перевірки оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ці вимоги кримінального процесуального законодавства в основному дотримані.

При цьому, судом першої інстанції належно зазначено, відповідні пом`якшуючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обставини - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставини, що обтяжують покарання, відповідно, встановлено - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Вказавши у вироку, про зазначені пом`якшуючі покарання обставини, та характеризуючі дані особи обвинуваченого, зокрема, вчинення кримінального правопорушення вперше, факту щирого розкаяння, позитивних характеристик останнього по місцю проживання, відшкодування заподіяної шкоди, з відповідним врахуванням думки потерпілих, які просили обвинуваченого суворо не карати, тобто встановивши низку обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд першої інстанції вважав можливим призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, установленої в санкції ч.3 ст.297 КК України, у виді 1 року позбавлення волі, та застосувати до останнього положення ст.ст.75, 104 КК України.

На думку апеляційного суду, обґрунтування застосування положень ст.ст.75, 104 КК України судом першої інстанції фактично зазначено в мотивувальній частині вироку, хоча без конкретного посилання на ст.75 КК України. При цьому, законність резолютивної частини вироку, що стосується як призначення покарання обвинуваченому за ч.3 ст.297 КК України, так і застосування положень ст.ст.69, 75, 104 КК України, прокурором не оспорюється.

Лише формальне не зазначення судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку про застосування положень ст.75 КК України, проте із наявністю вказівки на застосування ст.104 КК України, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону в розумінні положень ст.412 КПК України, що слугувало б підставою для зміни вироку в порядку ст.п.3 ч.1 ст.409 КПК України. При цьому, апеляційний суд враховує законність призначення у резолютивній частині вироку покарання обвинуваченому та правильність застосування як положення ст.104, так і ст.75 КК України.

Крім того, враховується і те, що в апеляційній скарзі прокурор за вище наведених обставин, вказує лише про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, що взагалі є безпідставним, оскільки фактично по суті апеляційних доводів мова йде про невідповідність мотивувальної частини вироку вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 23.08.2023 відносно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: