Справа № 545/3228/23
Провадження № 1-кп/545/692/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі колегії суддів:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України

у с т а н о в и л а:

В провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження, в підготовчому судовому засіданні заявлено низку заяв, клопотань та скарг, які підлягають розв`язанню.

До суду звернувся прокурор з клопотанням відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України прокурор про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу - тримання під вартою, вказуючи на існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив змінити на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, зазначив, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, погіршення стану здоров`я в умовах СІЗО, позитивні характеристики особистості, постійне місце проживання, його родина відправляла часткову компенсацію завданої шкоди потерпілій, обвинувачений має дружину ОСОБА_9 , сина ОСОБА_10 , батька ОСОБА_11 , тестя ОСОБА_12 , тещу ОСОБА_13 , які мають ряд захворювань, дружина, батько, тесть та теща є особами з інвалідністю. Захисник послався на наявність висновків судово-психіатрічної експертизи від 20.04.2023 , які свідчать про об`єктивний сумнів в тому, що обвинувачений підлягатиме в майбутньому кримінальній відповідальності, а тому застосування будь-яких запобіжних заходів не вважається виправданим.

Суд вважає за можливим розглянути заявлені клопотання одночасно.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для продовження раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 суд виходить з сукупного аналізу обставин передбачених ст. 178 КПК України, та зокрема аналізу особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 одружений, до призову на військову службу офіційно не працював, жив за рахунок тимчасових заробітків, на тепер він та його родина заощаджень не має, особою з інвалідністю не є, раніше не судимий, проживав з дружиною, дітьми, тестем та тещею.

Отже суд виходить з того, що існують обставини, які свідчать про те, що маються ризики передбачені п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії особливо тяжких, а санкція ч. 2 п. 7 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на термін від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. Отже, як ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України, мається вірогідність, що ОСОБА_7 , може переховуватись від суду. Останній є військовослужбовцем та мешканцем іншої області, не є мешканцем міста Полтава, де буде проводитись судовий розгляд;

Суд, вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризики, передбачені у ст. 177 КПК України, що його неможливо не враховувати, в тому числі і з огляду на висновок у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, де ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також є вірогідність, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може перешкодити встановленню істини у справі, впливати на потерпілу та свідків, а саме військовослужбовців, оскільки з ними проходив службу, знає їх місце перебування, може вдатися до вмовлять, спонукань останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання, що унеможливить якісне проведення судового розгляду, суду не надано стороною захисту відомостей, що зазначені особи допитувалися слідчим суддею в порядку ст.. 225 КПК України за участю сторін кримінального провадження. Також є вірогідність, що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення від явок до суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, що також свідчить про наявність ризику, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Ризики щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей, які мають значення для встановлення обставин вчинення ним кримінального правопорушення, прокурором не доведено.

Щодо посилань захисника на висновки експертизи і інші доводи щодо сумнівів в тому, що обвинувачений підлягатиме в майбутньому кримінальній відповідальності, то дані доводи будуть ретельно проаналізовані судом при судовому розгляді. Суд наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, аналізували докази, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1122 від 21 листопада 2012 року затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, за яким визначеним особам безперешкодно надається медична допомога в закладах охорони здоров`я за специфікою захворювання за встановленим порядком, їх доправлення до них та госпіталізація.

Матеріали провадження не містять переконливих даних щодо тяжкості захворювань та стану здоров`я, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Обвинувачений не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу. Стан здоров`я обвинуваченого не може бути визначальним для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та його захисником, і, проте в даному конкретному випадку суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності часткового задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, в суду немає підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.183 КПК України розмір застави судом не визначається.

Захисник звернувся до суду зі скаргою на порушення прав ОСОБА_7 при утриманні в умовах ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», в якій посилався на те, що 05.05.2023 року відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід - тримання під вартою, який до цього часу залишається незмінним. За час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» у обвинуваченого погіршився стан здоров`я, почастішали скарги на серце, підвищений тиск, обвинувачений потребує невідкладної медичної допомоги, обстеження у профільного лікаря, напевно, кардіолога. Порушуються його права на отримання медичної допомоги, належна медична допомога йому не надається. Ненадання своєчасної медичної допомоги є своєрідним катуванням і жорстоким поводженням з особою. Захисник просить зобов`язати адміністрацію Полтавської міської медичної частини №23 забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_7 для встановлення його точного діагнозу та призначення необхідної кваліфікованої медичної допомоги поза межами установи із залученням вузьких спеціалістів з лікарняних закладів чи закладів охорони здоров`я. З урахуванням результатів обстеження та встановленого діагнозу призначити обвинуваченому курс лікування в обсязі, передбаченому стандартами та нормативами медичної допомоги у сфері охорони здоров`я, клінічними протоколами надання медичної допомоги. Захисник в скарзі посилається на норми ст.. 206 КПК України. Додатків до скарги не мається. З іншими клопотаннями до справи було додано результати обстеження ультразвукової діагностики нирок та сечового міхура від 24 лютого 2022 року, ультразвукової діагностики передміхурової залози від 06 вересня 2021 року, ультразвукової діагностики нирок, сечового міхура та передміхурової залози від 25 березня 2022 року та акт дослідження стану здоров`я від 21.01.2020 року.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник скаргу підтримали. Обвинувачений зазначив, що отримує лікування, яке вважає неналежним.

Прокурор зазначив, що про неналежні умови утримання обвинуваченого не повідомлялося, стороною захисту доказів на доведення доводів скарги не надано.

Дослідивши надані стороною захисту докази, судом не встановлено порушення прав обвинуваченого та підстав для застосування заходів, про які міститься вимога у скарзі, у зв`язку з чим відмовляє в її задоволенні з огляду на таке.

Ст. 206 КПК України встановлює загальні обов`язки суду щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Відповідно до положень статті 49 Конституції України кожному гарантується право на медичну допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.

Відповідно до чинного законодавства України, порядок перебування ув`язнених осіб в слідчих ізоляторах регулюється нормами КПК України, ЗУ «Про попереднє ув`язнення», «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затвердженого Наказом Мінюсту №1769/5 від 14.06.2019.

Відповідно до Розділу X «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затвердженого Наказом Мінюсту №1769/5 від 14.06.2019 року Порядок лікувально-профілактичної і санітарно-протиепідемічної роботи в СІЗО визначається Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та законодавчими актами.

Надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами). У СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством. У СІЗО ув`язнені та засуджені звертаються по медичну допомогу до медичного працівника під час щоденного обходу ним камер та відділення для засуджених, залишених для роботи з господарського обслуговування СІЗО, або у разі потреби - до персоналу СІЗО. Посадова особа СІЗО, до якої звернувся хворий ув`язнений або засуджений, зобов`язана вжити заходів до організації надання йому медичної допомоги. Засуджені забезпечуються лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до вимог законодавства України.

Ув`язнені та засуджені мають право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Оплату таких послуг і придбання необхідних лікарських засобів здійснюють ув`язнені та засуджені або їхні родичі за рахунок власних коштів. Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах під наглядом медичних працівників. У разі потреби у лікуванні в умовах стаціонару ув`язнений або засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров`я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок.

Стороною захисту на час розгляду скарги не доведено необхідності у відношенні обвинуваченого такого захисту прав людини, які вимагають негайного втручання, негайної реакції з тим, щоб припинити порушення права особи, необхідність забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого.

Суду не надано доказів, що у обвинуваченого погіршився стан здоров`я, що обвинувачений потребує невідкладної медичної допомоги, що він не отримує необхідної та належної медичної допомоги за час ув`язнення, що йому відмовляють в огляді лікарем, не проводяться медичні аналізи та обстеження, не призначається лікування. Не надано і доказів звернень обвинуваченого до медичної частини чи адміністрації установи з питань погіршення стану здоров`я.

Додані до справи з іншими клопотаннями результати обстеження за минулий час до затримання обвинуваченого: ультразвукової діагностики нирок та сечового міхура від 24 лютого 2022 року, ультразвукової діагностики передміхурової залози від 06 вересня 2021 року, ультразвукової діагностики нирок, сечового міхура та передміхурової залози від 25 березня 2022 року та акт дослідження стану здоров`я від 21.01.2020 року не свідчать про погіршення стану здоров`я обвинуваченого під час ув`язнення, не спростовують факту надання йому медичної допомоги в умовах ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», встановлення діагнозу та надання лікування.

Разом з тим, з метою контролю за станом здоров`я ув`язненого та збереження його здоров`я суд вважає доцільним звернутися до медичної частини щодо надання інформації щодо зареєстрованих звернень обвинуваченого до медичної частини чи адміністрації установи з питань погіршення стану здоров`я, надання йому медичної допомоги за період з листопад 2022 року по теперішній час та повідомити про вжиті заходи.

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору. Захисник посилається на те, що згідно інформації п. 97 розділу II реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР №0000521 від 04.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України «Доручення в порядку ст. 290 КПК України», то в даному процесуальному рішенні не зазначено дату його прийняття, що є важливим, в тому числі, але не виключно для обчислення строків дотримання досудового розслідування. Крім того, згідно інформації розділу ІІІ реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0000521 від 04.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування», слідчий не включив інформацію про: Тимчасове вилучення майна згідно опису вилученого майна в ході обшуку 04.11.2022, що підтверджується протоколом огляду місця події від 04.11.2022 та додатками до нього; Тимчасове вилучення майна під час особистого обшуку затриманого від 04 листопада 2022, що підтверджується протоколом обшуку затриманої особи від 04.11.2022; Арешт вилученого майна відповідно до ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 07.11.2022; Зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу в умовах суворого нагляду, що виключають його небезпечну поведінку, у межах строку до судового розслідування, а саме до 05 лютого 2023 року відповідно ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 28.12.2022; Продовження строку тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи до 13.03.2023 відповідно ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 31.01.2023; Продовження строку тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи до 05.04.2023 відповідно ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 13.03.2023; Зміна запобіжного заходу із тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи на тримання під вартою до 03.07.2023 відповідно ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 05.05.2023, Продовження строку тримання під вартою до 05.08.2023 відповідно ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 03.07.2023; Відмова у зміні запобіжного заходу відповідно до ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 19.06.2023; Тимчасовий доступ до речей і документів відповідно до ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 03.07.2023 (провадження 1-кс/554/8017/2023); Тимчасовий доступ до речей і документів відповідно до ухвали Октябрьского районного суду м. Полтави від 03.07.2023 (провадження 1-кс/554/8018/2023); 15 (п`ятнадцять) викликів слідчим адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_8 . Захисник вказує, що це не всі заходи забезпечення даного кримінального провадження, проте документи щодо інших заходів кримінального провадження стороні захисту не були відкриті в порядку ст. 290 КПК України. Таким чином, реєстр матеріалів досудового розслідування як додаток до обвинувального акту не відповідає вимогам КПК України.

Дане клопотання було підтримано обвинуваченим та захисником в підготовчому судовому засіданні.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника та зазначив, що вимоги, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити, передбачені в ст. 109 КПК України, інших вимог не встановлено. Підстав для повернення обвинувального акту немає. Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідаю вимогам КПК України. Потерпіла ОСОБА_6 підтримала прокурора.

Вирішуючи питання щодо повернення обвинувального акту прокурору, колегія суддів доходить до такого.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Відповідно до припису п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт(підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування та засвідчується його завершення), який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, як випливає зі змісту Кримінального процесуального Кодексу, формулюючи обвинувачення слід враховувати вимоги ст. 91 вказаного Закону, щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину.

Що стосується твердження про невнесення всіх необхідних відомостей в реєстр матеріалів досудового розслідування, то хоча суд і вважає, що вказаний документ має містити всі дані, вказані в ч. 2 ст. 109 КПК України, без винятку, проте неповнота такого реєстру, за умови долучення його до обвинувального акта, також не свідчить про наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, і може бути з`ясована в ході судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Додатки до обвинувального акту, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акта прокурору.

Згідно зі ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом із обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Судом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам статей 109 та 291 КПК України, оскільки містить в собі відомості, які повинен містити обвинувальний акт. Колегія суддів наголошує на тому, що зі змісту п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України вбачається, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Недоліки обвинувального акту, на які вказує сторона захисту, можуть бути перевірені під час судового розгляду по суті.

За таких обставин, підстави для повернення обвинувального акта відсутні, і колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту.

До суду надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про роз`яснення ухвали суду у даній справі від 01.11.2023, посилаючись на те, що судом було задоволено клопотання захисника про витребування доказів та оголошено перерву в судовому засіданні до 13 год. 15 хв. 20.11.2023, однак не обґрунтовано підстав оголошення перерви.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали заяву, прокурор просив в задоволенні заяви відмовити.

Проаналізувавши зміст ухвали від 01.11.2023, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Роз`яснення рішення - це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Роз`яснюючи вирок, ухвалу, суд не вправі змінювати зміст вироку, ухвали, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у вироку або ухвалі. Вимоги, які пред`являє кримінальний процесуальний закон до змісту ухвали або вироку, містяться у статтях 372 і 374 КПК України.

Так, ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 01.11.2023 викладена державною мовою, логічно та послідовно, рідко вживаних та незрозумілих слів не містить, за своєю структурою відповідає вимогам КПК України, є простою, доступною, зрозумілою, такою, що не припускає іншого тлумачення, не викликає труднощів в її розумінні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про роз`яснення судового рішення. Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що заперечення проти ухвал, які не підлягають окремому оскарженню, можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Керуючись ст. ст. 314, 369, 371, 372, 376, 380 КПК України, колегія судді

у х в а л и л а:

В задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на порушення права обвинуваченого при утриманні в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України відмовити.

В задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про роз`яснення судового рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 19 січня 2024 року в умовах Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з дня постановлення ухвали, а саме з 21.11.2023.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмови в роз`ясненні ухвали суду до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в частині запобіжного заходу до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 21.11.2023 о 13 годині 00 хвилин

Головуючий суддя Карина ХАРАБАДЗЕ

Судді

ОСОБА_15