ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000126 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Оджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Старий Надим Тюменської області Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий:

16 травня 2001 року Запоріжським обласним судом за ч.2 ст.140, ч.3 ст.81, ст.42 КК України на 5 років позбавлення волі;

14 серпня 2006 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.187, ч.1 ст.152, п.9 ч.2 ст.115, ст.304, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

26 квітня 2007 року Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг за ч.3 ст.187, ч.2 ст.186, ст.304, ч.1 та ч.4 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; звільнений по відбуттю строку покарання 11 січня 2020 року,

визнаний винуватим та засуджений:

за ч.1 ст.122 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

за ч.4 ст.187 КК України - на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

за п.6 та п.13 ч.2 ст.115 КК України - на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно засуджений на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 :

- на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 40000 грн;

- на користь держави витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 28471,03 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

09 серпня 2020 року приблизно о 13 годині обвинувачений, перебуваючи поряд із прохідною заводу «Плитковий» за адресою: м. Харків, проспект Московський, 297, отримавши від потерпілої ОСОБА_10 зауваження з приводу перебування в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, почав переслідувати потерпілу та наздогнав її на території уздовж трамвайних колій на відстані 100 метрів від електропідстанції за адресою: м. Харків, проспект Московський, буд. 301-А.

При цьому, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 зі спини та умисно наніс їй удар порожньою пляшкою у потиличну ділянку голови, після чого схопив лівою рукою потерпілу за волосся у ділянці скроні зліва та правою рукою завдав не менше трьох ударів в область лівого вуха та лівої скроні потерпілої.

Проте потерпіла стала чинити опір та замахнулась на обвинуваченого рукою. У цей час ОСОБА_8 своєю правою рукою взявся за чотири пальця лівої руки потерпілої та став їх викручувати, а потім схопив ОСОБА_10 обома руками за шию і почав душити.

В цей момент потерпіла завдала один удар у пахову область ОСОБА_8 та вирвалася з рук останнього і втекла.

Такими своїми діями ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті руки та синців на голові і лівій руці.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, 03 жовтня 2020 року приблизно о 12 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території стадіону «Схід», що розташований за адресою: м. Харків, вул. 12 Квітня, 5, побачив раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_11 та запропонував їй вступити з ним у статевий зв`язок, на що вона погодилась та вони разом пішли до місця проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , де вступили у статеві зносини.

Під час спілкування ОСОБА_8 побачив у потерпілої мобільний телефон «S-TEEL» та вирішив ним незаконно заволодіти шляхом розбійного нападу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 пішов проводжати ОСОБА_11 додому та в період часу між 14 та 16 годинами, проходячи лісосмугу навпроти будинку №90 по вул. Миру у м. Харкові, дістав зі свого рюкзака мотузку, яку накинув на шию потерпілої, яка йшла попереду від нього, та став її стягувати.

В цей час потерпіла намагалася врятуватись та стала кричати, а ОСОБА_8 , відпустивши краї мотузки, став душити її руками та завдавати численні удари ногами та руками потерпілій по обличчю, голові та тулубу, умисно убивши ОСОБА_11 .

Смерть потерпілої настала від поєднаної травми грудної клітини та живота, яка супроводжувалася множинними переломами ребер з ушкодженням плеври та легенів, масивними крововиливами у плевральні порожнини; розривами печінки з крововиливами у черевну порожнину, що призвело до загальної крововтрати організму.

Переконавшись, що ОСОБА_11 не дихає, ОСОБА_8 заволодів її мобільним телефоном «S-TEEL» вартістю 215 грн, який дістав із сумочки, після чого закидав тіло потерпілої опалим листям та з місця вчинення злочину втік.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.122, ч.4 ст.187, п.6, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого.

При цьому зазначає, що місцевим судом не в повному обсязі враховано дані про особу обвинуваченого, який після відбуття покарання у виді 15 років позбавлення волі за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, розбійні напади, зґвалтування та грабіж, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я, а також проти власності при обтяжуючих обставинах.

Наголошує, що ОСОБА_8 вчиняв злочини з особливим цинізмом та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не відшкодував заподіяну потерпілій ОСОБА_10 моральну шкоду.

Звертає увагу, що обвинувачений офіційно не працює, веде антисоціальний спосіб життя, а наслідками його злочинних дій у сукупності стала смерть вже двох людей.

Вказує, що за обома епізодами злочинної діяльності потерпілими були жінки, тобто обвинувачений обирає своїми жертвами осіб, які на його думку в силу своєї статі не мають можливості чинити опір.

Зазначає, що лише активний опір потерпілої ОСОБА_10 відвернув спричинення їй ОСОБА_8 можливо більш тяжких тілесних ушкоджень.

Вважає, що перебування ОСОБА_8 в суспільстві без ізоляції становить виняткову небезпеку для життя та здоров`я оточуючих.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник прохає вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про необхідність призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження та докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122, ч.4 ст.187, п.6 та п.13 ч.2 ст.115 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Покарання за ч.1 ст.122 та ч.4 ст.187 КК України визначене у межах санкцій цих кримінальних правопорушень та відповідає приписам ст.65, ч.2 ст.50 КК України.

Водночас, доводи прокурора про неможливість позбавлення волі на певний строк за вчинення злочину, передбаченого п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, досягти мети виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів є слушними.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст.413 КПК України визначені форми неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, серед яких, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що може проявлятися у помилках при застосуванні закону при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

На підставі ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкцією ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Положеннями ст.64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд при призначені покарання ОСОБА_8 за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна залишив поза увагою, що обвинувачений, будучи молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, не вважає життя людини найвищою цінністю, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, безжально, шляхом нанесення численних ударів, холоднокровно вбив раніше не знайому йому молоду жінку, яка не вчинила щодо нього жодних протиправних дій.

Вбивство вчинено заради викрадення майна, яке не мало великої цінності, тобто винний поставив життя потерпілої нижче від своїх бажань, нехтуючи загальнолюдськими цінностями.

Також суд належним чином не врахував дані про особу винного, який не працює, перебуває на обліку бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, засуджувався за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, грабежі, розбійні напади, а також за умисне вбивство, проте на шлях виправлення не став і через кілька місяців після відбуття покарання у виді 15 років позбавлення волі знову умисно вбив людину з корисливих мотивів під час розбійного нападу.

Водночас, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у обвинуваченого щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину та належним чином мотивував таке рішення і правильно зазначив про наявність обставин, які обтяжують покарання - рецидиву злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, усі зазначені обставини вказують на крайню ступінь деградації ОСОБА_8 , нехтування ним цінностями людського життя та його високу суспільну небезпеку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі на певний строк не в змозі досягти головної мети, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Тому, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неможливість призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк і вважає справедливим застосування щодо нього виняткової міри покарання - довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів і не буде вважатися явно неспівмірним вчиненим протиправним діянням внаслідок суворості.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора - до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413, 414, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Оджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

за ч.1 ст.122 КК України - 2 роки позбавлення волі;

за ч.4 ст.187 КК України -12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

за п.6 та п.13 ч.2 ст.115 КК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 та ч.2 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно засудити ОСОБА_8 до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня врученняйому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4