Справа № 147/1703/23
Провадження № 1-кп/147/132/23
УХВАЛА

22 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за №0000179 від 01.11.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

20.12.2023 до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000179 від 01.11.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою судді від 20.12.2023 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

В підготовчому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3, п.4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначено, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Відповідно інформації, наданої старостою с. Золотоношка Драбівської селищної ради Черкаської області, ОСОБА_4 народився в селі Золотоношка Драбівського району Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає з 2016 року. Також встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, не має офіційного місця роботи. Зазначені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків. З огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи те, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживає за місцем реєстрації, фактичне його місце проживання невідоме, тому він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками суду. Враховуючи те, що ОСОБА_4 знайомий з потерпілим та свідками, тому є підстави вважати, що при спілкуванні з ними він може змусити їх змінити показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 додатково зазначив, що за даною адресою він проживає одиноко.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали, дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 застосовано слідчим суддею Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.11.2023, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України. Строк запобіжного заходу застосовано 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 грудня 2023 року включно. Застава не визначалася у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 віднесений відповідно до ст.12 КК України до тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, а отже очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також суд враховує, що окрім обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, що потягнув за собою тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, обвинувачений не позбавлений можливості впливати на свідків та потерпілу сторону, не має постійного самостійного доходу, відсутні стійкі соціальні зв`язки, а отже є наявними ризики передбачені ст. 177 КПК України. Тому застосування іншого запобіжного заходу є недоцільним.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчинено із застосуванням насильства.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч.2 ст.315та ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу- тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Також суд враховує, що на даний час кримінальне провадження лише призначено до підготовчого судового засідання, допит ні потерпілого, ні обвинуваченого, ні свідків не проведено, суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_4 на строк 60 днів. Інший запобіжний захід, зокрема домашній арешт, суд вважає таким, що не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На даному етапі судового провадження такий запобіжний захід, як тримання під вартою, забезпечить високі стандарти не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 лютого 2024 року включно.

Відкласти підготовче судове засідання по кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000179 від 01.11.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області на 12.45 год. 10.01.2024.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 22.12.2023 о 12-45 год.

Суддя ОСОБА_1