СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

провівши в залі суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом, який складений у межах спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000011 від 22 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Севастополь АРК, гр-н України, вказанеа в обвинувальному акті остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, -

сторони провадження: прокурор ОСОБА_6 ,обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

До суду 30 серпня 2019 року відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року про визначення підсудності надійшов вказаний обвинувальний акт стосовно ОСОБА_11 .

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування (п. 27) на підставі дозволу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області, оформленого ухвалою від 19 липня 2019 року, в межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 не прибув, причини неявки не повідомив, хоча неодноразово викликався до суду шляхом розміщення виклику на офіційному веб-сайті суду та публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в порядку, передбаченому КПК (в редакції до 14 травня 2021 року - дата набрання чинності Законом України № 1422-IX) (газета «Урядовий кур`єр» № 207 (6570) від 30.10.2019р. (т. 1 а. 34-38), № 234 (6597) від 05.12.2019р. (т. 1 а. 46-55), № 43 (6657) від 05.03.2020р.) (т. 1 а. 71-74), № 92 (6706) від 19.05.2020р.) (т. 1 а. 87-89), № 174 (6788) від 09.09.2020р.) (т. 1 а. 104-108), № 220 (6834) від 12.11.2020р.) (т. 1 а. 119-125), № 51 (6919) від 17.03.2021р.) (т. 1 а. 143-150, 158), а також і в порядку, передбаченому КПК (в редакції після 14 травня 2021 року - дата набрання чинності Законом України № 1422-IX), шляхом розміщення виклику на офіційному веб-сайті суду, публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» № 247 (7115) від 23.12.2021р. (т. 2 а. 28), № 126 (7247) від 08.06.2022 та № 186 (7307) від 27.08.2022р. (т. 2 а. 28) та розміщення повісток (більше двох) на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (т. 2 а. 35, 85, 93, 59, 60, 89, 91).

Прокурор на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України, вважає, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, з огляду на пред`явлене обвинувачення за ст. 111 КК України, можездійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), оскільки останній переховується на окупованій території від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, до суду вкотре не прибув, про причини неявки не повідомив. Посилаючись на вказані обставини, просить призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом, вважаючи, що вимоги, передбачені ст. ст. 32, 291 КПК України, дотримані, а правові підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-3 ч. 3 ст. 314 КПК України - відсутні. Одночасно прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_11 , обґрунтовуючи тим, що обвинувачений оголошений в розшук, більше року переховується від органу досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки знає та повинен знати про розпочате стосовно нього кримінальне провадження, до суду вкотре не з`явився.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 заперечував щодо призначення судового розгляду за даним обвинувальним актом в поряду спеціального судового провадження. При цьому послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувачення є неконкретним, а дії обвинуваченого не містять склад злочину, призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом не можливо оскільки порушено право обвинуваченого на захист. За таких обставин захисник вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення вказаних недоліків.

Що ж стосується клопотання прокурора про призначення спеціального судового провадження, то захисник також вважав його необґрунтованим, оскільки додані до нього матеріали не доводять того, що обвинувачений був повідомлений про розпочате щодо нього кримінальне переслідування, проживає на тимчасово окупованій території та ухиляється від слідства та суду.

Заслухавши думку прокурора та захисника, проаналізувавши заявлене прокурором клопотання про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 з додатками, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення цього клопотання прокурора відсутні, оскільки є не доведеним те, що обвинувачений переховується від органу досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності через обізнаність з розпочатим стосовно нього кримінальним провадженням.

По-перше, прокурор не подав даних, які вказували б на те, що ОСОБА_12 було у встановлений КПК України порядок оголошено про підозру, у зв?язку з чим можна було б вважати, що останній знав чи повинен був знати про розпочате кримінальне переслідування, як того вимагає абз. 3 ч. 3 ст. 323 КПК України. До клопотання не подано жодного доказу з цього приводу.

По-друге, прокурор не подав даних, які вказували б на те, що ОСОБА_7 на час здійснення досудового розслідування та судового провадження проживав і продовжував проживати на тимчасово окупованій території, як того вимагає абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України. До клопотання не подано жодного доказу і з цього приводу.

По-третє, прокурор не подав даних, які вказували б і на те, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 ухилявся від явки до слідчого чи прокурора в контексті правил ч. 5 ст. 139 КПК України (в редакції, яка діяла на час проведення досудового розслідування, яке завершилося 05 серпня 2019 року шляхом звернення до суду обвинувального акта), як того вимагає абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України, та оголошувався у розшук. До клопотання не подано жодного доказу з цього приводу.

Разом з тим, за правилами ч. 3 ст. 323 КПК України, тільки за наявності обставин, які свідчать про те, що: а) обвинувачений переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений в міжнародний розшук; б) обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, - суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого, після чого судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia).

За таких обставин, доведений під час судового провадження сам по собі факт ухилення ОСОБА_11 від явки на виклик суду не може слугувати самодостатньою підставою для задоволення клопотання прокурора в принципі.

Крім того, подана як додаток до клопотання прокурора копія ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2019 року, якою було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування, є сумнівною через високу ймовірність її невідповідності оригіналу судового рішення, що підтверджено результатами судового контролю за даними ЄДРСР (ідентифікатор: 83154178).

Більш того, вказана ухвала від 19 липня 2019 року була постановлена після 27 листопада 2018 року, тобто після припинення чинності положень п. 20-1 розділу ХІ Перехідні положення КПК України через початок діяльності Державного бюро розслідування, а також пізніше за часом від іншої ухвали того ж суду з аналогічного питання від 10 серпня 2018 року, як це випливає з п. 25 ІІ Розділу реєстру матеріалів досудового розслідування, що також підтверджено результатами судового контролю за даними ЄДРСР (ідентифікатор: 75863493) та доданою захистом копією вказаного судового рішення.

Вказані відомості, які випливають з поданих сторонами матеріалів з урахуванням прямо встановлених законом системних заборон та обмежень (ч. 1 ст. 297-1 КПК (щодо перебування фігуранта у міждержавному та/або міжнародному розшуку) та ч. 3 ст. 297-4 КПК (щодо умови для повторного звернення з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування)), домінуючий характер таких норм над нормами інших нормативних актів (ч. 3 ст. 9 КПК України), вказують на те, що судовий контроль за дотримання процесуального закону з цих чутливих питань під час вирішення клопотання прокурора має бути реальним та дієвим. Разом з тим, фактично наявні у справі документи з цього приводу виявилися абсолютно неінформативними, більш того, подана як додаток до клопотання копія ухвали слідчого судді від 19 липня 2019 року - взагалі свідчить про протилежне.

Відтак, суд не може констатувати, що обґрунтованість підозри та факт ухилення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності були предметом ретельної та належної оцінки слідчим суддею під час вирішення питання про спеціальне досудове розслідування, а ухвалене останнім рішення від 19 липня 2019 року не суперечить встановленим у процесуальному законі заборонам та не порушує права на захист обвинуваченого.

Така ситуація не узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Провадження за відсутності обвинуваченого саме по собі не є несумісним зі ст. 6 Конвенції. Утім, відмова в правосудді матиме місце, якщо, зокрема, не було однозначно встановлено, що особа відмовилася від свого права з`явитися до суду й захищати себе самостійно (див. Colozza, цит. в цій справі, p. 15, § 29, та Einhorn v. France (dec.), no. 71555/01, § 33, ECHR 2001-XI) (пункт 66 рішення).

З урахуванням важливого місця права на справедливий суд у демократичному суспільстві (див., серед інших справ ЄСПЛ, Delcourt v. Belgium, рішення від 17 січня 1970 року, Series A no. 11, pp. 14-15, § 25 in fine) ст. 6 Конвенції покладає на суд обов`язок перевіряти, чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим / ознайомленим із провадженням щодо нього, коли, як і в цій справі, це ставиться захистом під сумнів з підстав, які відразу не видаються явно необґрунтованими (див., mutatis mutandis, щодо обов`язку перевіряти, чи був суд «неупередженим», Remli v. France, рішення від 23 квітня 1996 року, Reports 1996-II, p. 574, §§ 47-48).

Із цього випливає, що в цій справі використаними органами влади засобами не було досягнуто результату, який вимагається за ст. 6 Конвенції. Інформування особи про порушене щодо неї обвинувачення є правовим актом такої важливості, що воно має здійснюватися згідно з вимогами матеріального та процесуального права, здатними гарантувати ефективне здійснення обвинуваченим своїх прав, про що, зокрема, свідчить підпункт (a) пункту 3 ст. 6 Конвенції.

Оскільки колегія не вбачає достатніх правих підстав для продовження кримінального за відсутності обвинуваченого (in absentia), тому за відсутності обвинуваченого суд позбавлений процесуальної можливості вирішити всі інші питання підготовчого провадження.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. ст. 297-1, 314-316, ч. 1 ст. 323, 369-372, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - залишити без задоволення.

Відкласти підготовче судове засідання на 04 березня 2024 року на 10 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_13

Судді: ОСОБА_14

ОСОБА_15