ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 276/1932/20
Номер провадження 1-кп/292/23/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року смт Пулини

Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Пулини кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000257 від 01.11.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт.Володарсько-Волинський Житомирської області, громадянина

України, з неповною середньою освітою, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, не військовозобов`язаного, пільг та інвалідності, не має, депутатом не являється, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а

проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.02.2009 Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст. 186 КК України до

4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 30.04.2009 Богунським районним судом м. Житомир за ч.3 ст. 185 КК України до

4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 29.01.2010 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області за

ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 17.09.2010 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області за

ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 152, ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі,

звільнений 21.02.2017 у зв`язку з відбуттям строку покарання

за ч.2 ст.125, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2020 року, близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_4 перебував поблизу будинку АДРЕСА_3 , який належить раніше не знайомій йому ОСОБА_6 , у якої запитував дорогу в напрямку м.Житомира. Після того, як ОСОБА_6 повернулась до будинку, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, що передбачене ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду, всупереч волі власника житла, тобто без його дозволу та відома, і відсутності визначених законом підстав, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, відчинив вхідні двері до дровітника, через який проник до приватного будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_6 , чим порушив недоторканість житла потерпілої як власника.

У подальшому, 01 листопада 2020 року, близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись у будинку по АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_6 , використовуючи надуманий привід, що потерпіла зіпсувала йому життя, діючи умисно, з метою подолання її опору, за допомогою невстановленого гострого предмета принесеного з собою, схожого на ніж, почав махати ним перед ОСОБА_6 та намагався різучою частиною умисно нанести удар по голові. У цей час, ОСОБА_6 захищаючи голову від удару, підставила ліву кисть руки, в яку і наніс ОСОБА_4 удар різучою частиною предмета схожого на ніж, спричинивши поріз руки. Після цього, ОСОБА_6 схопила рукою гостру частину предмета схожого на ніж та почала його утримувати. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 , прикладаючи фізичну силу, різко витягнув гостру частину предмета із кисті руки ОСОБА_6 , спричинивши поглиблення порізу руки потерпілої. Такими своїми умисним діями, ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої китиці з пошкодженням згинача 1-го пальця китиці, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після цього, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону, який належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вищевказаний день, час та місці, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілої, тримаючи в руках предмет, схожий на ніж, відкрито заволодів мобільним телефоном «Nокіа 1616-2» IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 275 грн. та сім-карткою ПАТ «Київстар», вартістю 50 грн., які належали ОСОБА_6 , після чого залишив місце вчинення злочину.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 325 грн.

Також, 06 листопада 2020 року, близько 01 год. 40 хв., ОСОБА_4 перебував поблизу будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_7 . У цей час, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на незаконне проникнення до житла ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, що передбачене ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду, всупереч волі власника житла, тобто без його дозволу та відома, відсутності визначених законом підстав, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, застосовуючи фізичну силу, шляхом відчинення вікна спальної кімнати будинку, проник до середини приватного будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_7 , чим порушив недоторканість житла потерпілої як власника.

Надалі, перебуваючи в будинку потерпілої, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на порушення недоторканості житла, підійшов до ліжка в кімнаті, де відпочивала ОСОБА_8 , яка від шуму прокинулася. Також, в цей час на шум з іншої кімнати вийшла потерпіла ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_4 через вікно залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після оголошення прокурором обвинувального акту, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково, а саме визнав епізоди порушення недоторканості житла ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . По епізодах заподіяння легких тілесних ушкоджень та пограбування ОСОБА_6 зазначив, що умислу на заподіяння тілесних ушкоджень та корисливого мотиву на заволодіння майном потерпілої у нього не має. Після зміни прокурором обвинувачення в суді, ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 визнав повністю, а вину по всіх епізодах інкримінованих йому кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 не визнав, зазначивши, що протиправних дій щодо останньої не вчиняв.

Будучи допитаним, ОСОБА_4 дав показання про те, що жодних кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 не вчиняв і 01.11.2020 в с. Грабняк, де проживає потерпіла, не перебував. З приводу вчиненого кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 повідомив, що 05.11.2020, близько 21-22 год., посварився з дружиною і на скутері приїхав до лікарні в смт.Хорошів. Перебуваючи біля лікарні дуже змерз, а тому близько 01 год. 40 хв., щоб погрітися, відкрив вікно і заліз до будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_7 , де сховався під ліжком і заснув. З собою в будинок взяв палицю, яку знайшов біля лікарні. Йому було відомо, що будинок належить ОСОБА_7 , оскільки перед подією за 1-1,5 місяці, на протязі 1 місяця по 2-3 рази в тиждень приїжджав до ОСОБА_7 по молоко. Прокинувшись близько 05 год., вилізаючи з під ліжка зачепився за килим, впав на ліжко, опершись на нього руками. В цей час, в кімнаті щось засвітилося, можливо телефон чи нічник. На ліжку була ОСОБА_8 , яка крикнула, а він закрив їй рот рукою і сказав, щоб вона мовчала. В долі секунди включилося світло в іншій кімнаті і він вистрибнув у вікно на вулицю. Знаходився неподалік будинку протягом 5-10 хв., де до нього під`їхали працівники поліції і запропонували пройти у райвідділ поліції, де посадили біля чергової частини і наказали чекати. З приміщення поліції на вулицю його самого не випускали, виходив лише на поріг покурити у супроводі поліцейського. Дочекавшись 09 год. ранку, приїхали інші працівники поліції, яких він не знав і завели в кабінет до оперативників, де почали допитувати. Під час допиту протокол не складався, оскільки все з`ясовувалось усно. Працівники поліції цікавились вчиненням злочину щодо ОСОБА_6 , однак він заперечував свою причетність до цього. У подальшому, поліцейські почали застосовувати до нього фізичну силу, били у бік, заламували руку за ногу і погрожували, що посадять в тюрму. Працівників поліції, що здійснювали погрози незнає. Допит був з 09 год. до 15 год. і весь цей час поліцейські застосовували до нього фізичну силу. Близько 15 год. почав думати з чим погодитись щоб не мучили, оскільки фізично не витримував. Поліцейські просили взяти на себе вчинення злочину щодо ОСОБА_6 , подія якого мала місце 01.11.2020 в с.Грабняк Хорошівського району і пообіцяли йому умовне покарання. Про подію, як вона відбувалась поліцейські розповідали декілька разів, поки він не повторив. Після цього він пішов до прокурора ОСОБА_3 , якій розповів про вчинення злочину щодо ОСОБА_6 . Про застосування працівниками поліції щодо нього фізичної сили, прокурору не повідомив. Від прокурора знову повернувся в поліцію, де йому запропонували показати все як було на місці. Працівники поліції привезли його в с.Грабняк Хорошівського району, де був проведений слідчий експеримент в присутності двох понятих. До початку відеозапису, на місці поліцейські показали будинок і сказали, що говорити, а також показали місце, де було викинуто телефон. Також, 06.11.2023 було проведено його впізнання. Під час впізнання в залі були поняті, яких він знає і коли заходив слідчий з потерпілою, то він чув як слідчий сказав потерпілій «під №2». Під цим номером на впізнанні знаходився він. Про це нікому раніше не повідомляв, чекаючи допиту. Після проведення слідчих дій його відпустили додому. Під час утримання його під вартою, дружина як компенсацію заподіяної шкоди, передала ОСОБА_6 2000 грн., а також попросила забрала з поліції заяву. У подальшому сину ОСОБА_6 дружина віддала і його скутер. У грудні 2020 року його викликали в суд і взяли під варту, а 04.01.2021 звільнили. Про факт застосування щодо нього працівниками поліції фізичної сили до правоохоронних органів та в медичні заклади не звертався.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідків допитаних у судовому засіданні.

Допитана потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 01.11.2020, близько 07 год., почула на вулиці гавкіт собаки, а тому вийшла на подвір`я. Поряд з криницею побачила скутер, біля якого знаходився раніше не знайомий їй ОСОБА_4 . Останній запитав у неї дорогу на м.Житомир і вона показавши напрямок повернулася в будинок. Через 20 хв. зібралася виходити з будинку на вулицю і перебуваючи в коридорі, відкривши двері до дровітника, побачила в порозі ОСОБА_4 , на обличчі якого була вдягнута медична маска, якої не було під час розмови на вулиці. ОСОБА_4 почав махати перед нею великим ножем, схожим на самурайський кинджал. Ніж був довжиною близько 50 см., лезо якого заточене з однієї сторони та дуже гостре, а кінець ножа був клиноподібної форми. Побачивши ОСОБА_4 з ножем злякалася і подумала що він хоче її зарізати. В цей час, ОСОБА_4 сильно нервував та був злий, від чого на щоці видно було як рухалася скула. Вона запитала, чого він прийшов, на що відповів "Ти мені спортила життя" і продовжував махати ножем наближаючись ближче до неї, після чого замахнувся ножем і хотів вдарити її по голові. Рукою над своєю головою схопила ніж і запитала "Ти що прийшов мене вбивати?", він заперечив і знову повторив "Ти спортила мені життя". На її погляд це відбувалось на протязі 30 хвилин, під час чого вона кричала. Після цього ОСОБА_4 сказав віддати телефон, розвернув її і до спини приставив клинок ножа, яким колов в спину, і так вони зайшли в кімнату будинку, де вона на столі взяла власний мобільний телефон марки "Нокіа" і передала ОСОБА_4 . Останній забрав телефон і сказав їй сидіти вдома та не виходити, а сам пішов з будинку. Посидівши деякий час, вона пішла до сина ОСОБА_9 , якому розповіла, що відбулося і син зателефонував в поліцію. Зазначала, що коли ОСОБА_4 намагався вдарити її по голові ножем, який вона перехопила над головою, у цей час і була порізана рука, а коли ОСОБА_4 почав смикати ножем, поріз на руці зробився більшим. Поріз на її руці був біля великого пальця в місці з"єднання з кистею руки. Швидкою медичною допомогою її доставили в лікарню, де зашили рану, після чого поїхала додому. Вказала, що раніше з ОСОБА_4 знайома не була. Через деякий час після події до неї прийшла дружина ОСОБА_4 з хрещеною і пропонувала гроші, однак вона відмовилася. Телефон, що забрав у неї ОСОБА_4 , їй повернули працівники поліції. У подальшому потерпіла додаткового повідомила, що під час проведення впізнання в поліції, вказала саме на ОСОБА_4 , якого впізнала. До цього, під час перебування у поліції, обвинуваченого не бачила і працівники поліції їй не говорили під яким номером він буде на впізнанні. У будинку ОСОБА_4 до неї сексуальних дій не вчиняв та за груди не брав і його дії на такі діяння не вказували. Заперечила відшкодування їй дружиною обвинуваченого матеріальних збитків та передачі її сину скутера.

Сідок ОСОБА_9 під час допиту в суді пояснив, що у листопаді 2020 року, точної дати не пам`ятає, вранці до нього прибігла мати ОСОБА_6 з порізаною лівою рукою біля великого пальця. Мати повідомила, що до неї приходив невідомий чоловік і запитував дорогу на м.Житомир, вона показала напрямок і він поїхав. Через 10 хв. цього чоловіка побачила в себе в сінях, з великим ножем в руці, схожого на «мачете». Він на неї напав і між ними відбулася бійка, під час якої невідомий порізав їй руку і забрав мобільний телефон марки «Нокіа». Одразу про вказаний факт повідомив у поліцію. На куртці у матері бачив кров. У подальшому телефон знайшли працівники поліції біля села на краю дороги і повернули матері. У 2020 році він купував для матері телефон б/у за 600 грн. Обвинуваченого до події не знав і останній в селі Грабняк не проживав. Зі слів матері, йому відомо, що ОСОБА_4 приїжджав на червоному скутері. Про відшкодування матері збитків ОСОБА_4 нічого не знає, оскільки мати про це йому не говорила. Зазначив, що до дружини обвинуваченого не приїжджав та скутер не забирав.

Допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили, що були присутні в якості понятих на слідчій дії, під час якої потерпіла ОСОБА_6 впізнала серед чотирьох осіб ОСОБА_4 . За результатами впізнання був складений протокол, з яким вони ознайомилися та підписали. Також, ОСОБА_11 повідомив, що потерпіла після того як впізнала ОСОБА_4 , просила в останнього віддати телефон, на що ОСОБА_4 відповів, що не хотів його брати і поверне їй.

Будучи допитаний свідок ОСОБА_12 повідомив, що восени 2020 року, ввечері, був понятим при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_4 . Слідча дія розпочиналась в Хорошівському ВП, де ОСОБА_4 добровільно розповів про обставини події, які відбувалися у ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_4 добровільно погодився показати все на місці події. Приїхавши до будинку ОСОБА_6 , ОСОБА_4 все показував сам, добровільно, тиск на нього працівники поліції не чинили. Пояснював, що заблудився, тому прийшов до ОСОБА_6 , а потім говорив, що хотів пощупати і налякати жінку. Показував місце, де викинув ніж та телефон. Під час слідчої дії ОСОБА_4 не хвилювався, складалося враження, що він розповідає все так, як сталося.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з ОСОБА_4 перебувала в шлюбі, який у квітні 2022 року розірвала, у неприязних стосунках із обвинуваченим не знаходиться. 05.11.2020 перед обідом вона посварилася з ОСОБА_4 , після чого він взяв скутер і поїхав до свого батька, де мав ночувати. Повернувся ОСОБА_4 додому наступного дня в другій половині, точного часу уже не пам`ятає. ОСОБА_4 повідомив їй, що був у батька, з яким вживав пиво, після чого поїхав до магазину «Наталі» в смт. Хорошів, де також пив пиво, звідки пішов у закинуту будівлю біля лікарні, де заснув. Змерзнувши, проснувся і неподалік побачив будинок, в який заліз через відкрите вікно, де заснув, а прокинувся під ранок від голосів у будинку і втік. Після цього його затримала поліція, де він і перебував увесь час, доки не повернувся додому. Цього дня більше будинок не залишав. З поліції додому ОСОБА_4 повернувся без скутера. Про те, що ОСОБА_4 забрали в поліцію, їй відомо не було, працівники поліції їй не повідомляли і додому не приїжджали, а телефон ОСОБА_4 увесь час був відключений. Про потерпілу ОСОБА_6 вона дізналась уже набагато пізніше і остання сама попросила з нею зустрітися. Разом з тіткою та дядьком вона приїжджала до ОСОБА_6 , яка попросила компенсувати заподіяну ОСОБА_4 шкоду. Через деякий час, вона ОСОБА_6 дала 2000 грн., а потерпіла пообіцяла забрати заяву з поліції про те, що ОСОБА_4 проник до неї в будинок. Також, на прохання ОСОБА_6 , вона віддала скутер сину останньої, якго приїхав і забрав у неї його знайомий. З даного приводу розписку ОСОБА_6 їй не писала. Про подію із обвинуваченим ОСОБА_6 їй повідомила, що ОСОБА_4 просив показати дорогу, а потім зайшов у будинок і порізав їй руку, та на руці показала рану. Сам ОСОБА_4 з приводу ОСОБА_6 розповідав у загальному без деталей, що їхав, заблудився і зайшов у будинок спитати у жінки дорогу, після чого повернувся до скутера і поїхав. Також, ОСОБА_4 їй говорив, що під час утримання його в поліції, йому не дозволяли телефонувати і крутили руки. Чи звертався з приводу неправомірних дій працівників поліції ОСОБА_4 до правоохоронних органів уже не пам`ятає. Зазначила, що звички носити при собі ножі ОСОБА_4 не мав і великих ножів у нього не бачила. Скутер, яким користувався ОСОБА_4 , був чорного та червоного кольорів.

Також, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних та безпосередньо досліджених письмових доказів, які суд вважає належними та допустимими, зокрема:

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.11.2020, згідно якого ОСОБА_6 повідомила, що 01.11.2020, близько 08 год. 00 хв., невідома особа шляхом вільного доступу зайшла до її будинку та забрала мобільний телефон «Нокіа», при цьому нанесла поранення лівої руки гострим предметом схожим на ніж (т.1 а.с.117-118);

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомила, що 01.11.2020, близько 08 год., ОСОБА_4 незаконно проник до її будинку АДРЕСА_3 (т.1 а.с.164).

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.12.2020, згідно якого 01.11.2020 ОСОБА_4 , в ході виконання злочинних дій з метою відкритого викрадення майна, належного ОСОБА_6 , заподіяв останній за допомогою не встановленого слідством предмету, схожого на ніж, тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої китиці з пошкодженням згинача 1 пальця китиці (т.1 а.с. 180-181);

- даними протоколу огляду місця події від 01.11.2020 з фототаблицею до нього, проведеного на підставі заяви ОСОБА_6 , під час якого проведено огляд домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_3 . Вхід до кімнати № 1 будинку здійснюється почергово через двері в прибудованому дровітнику та сінях. В кімнаті № 1 під час огляду розташовані шафа, стіл з посудом. Із кімнати № 1 здійснюється вхід до кімнати № 2, де розміщені ліжко, шафа, телевізор та одяг. Під час огляду будь-яких слідів не виявлено та нічого не вилучалось (т.1 а.с. 119-126);

- даними протоколу огляду місця події від 02.11.2020 з фототаблицею до нього, згідно якого на відкритій ділянці дороги між селами Грабняк та Торчин Хорошівського району Житомирської області, на відстані 3 м. від проїзної частини дороги із зазначенням географічних координат, виявлено мобільний телефон в чорному корпусі марки «Nокіа» моделі 1616-2, який знаходився у справному стані. З корпуса телефону зроблено змив на марлевий бинт, який упакований та вилучений. Також упаковано та вилучено до Хорошівського ВП і знайдений телефон (т.1 а.с.127-129);

- даними протоколу огляду предмету з фототаблицею, відповідно до яких оглянуто мобільний телефон в чорному корпусі марки «Nокіа 1616-2», в якому знаходилась сім-картка "Київстар". Телефон мав пошкодження скла, а кнопки з потертостями (т.1 а.с.131-135);

- даними постанови старшого слідчого СВ Хорошівського ВП ОСОБА_14 від 02.11.2020, згідно якої телефон та змив на марлевий бинт визнано речовими доказами, які приєднані до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.136);

- даними звіту про проведення незалежної оцінки мобільного телефону марки «Нокіа», згідно якого ринкова вартість вказаного телефону станом на 01.11.2020 становить 275 грн. (т.1 а.с.137-147);

- даними висновка судово-медичної експертизи №2477 від 23.12.2020, згідно якого при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 виявлений рубець на місці заживлення різаної рани. Не виключено, що вказаний рубець виник від нанесення одного удару лезом гостро-ріжучого предмету. Потерпіла в момент нанесення удару могла знаходитись у вертикальному, чи близькому до нього положенні. Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_6 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, могло утворитись 01.11.2020, при обставинах вказаних, як самою потерпілою, так і в постанові про призначення судово-медичної експертизи (т.1 а.с.182);

- даними розписки ОСОБА_6 від 09.11.2020, згідно якої вона прийняла на зберігання від старшого слідчого СВ Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «1616-2» (т.1 а.с.148).

По епізоду незаконного проникнення до житла ОСОБА_7 , крім повного визнання вини ОСОБА_4 , його винуватість також підтверджується показаннями потерпілої, свідка та дослідженими письмовими доказами, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що 05.11.2020, у вечірній час, знаходилася вдома та з дочкою ОСОБА_8 дивилася по телевізору кіно, а чоловік з сином спали. Близько 23 год. вона зайшла до дочки в кімнату і відчула запах цигарок, побачила відкриту тюль, яку закрила. Вікно в цей час було закрите. Подивилася під ліжко, але там нікого не було. Завершивши переглядати кіно, дочка пішла до себе в кімнату спати, а вона пішла в свою кімнату, однак не могла заснути, а тому пішла до дочки в кімнату і знову відчула запах цигарок, переглянула речі дочки, але цигарок не виявила. Після 01 год. ночі почула крик дочки "мам", відразу побігла в кімнату дочки і побачила, що на підвіконні сидить чоловік у темній куртці спиною до неї. Почала кричати, звати чоловіка та сина. Дочка ОСОБА_15 одразу їй повідомила, що побачила обличчя чоловіка, оскільки засвітився телефон і вказала, що це був чоловік, який у травні 2020 року купив у них козеня і на протязі тижня купляв молоко для козеняти. Потім вона розповіла, що чоловік приставив їй ножа до голови і грудей, і сказав "Тихо, бо заріжу", вона опустила ножа вниз і крикнула "мам". Внучка також повідомила, що бачила у чоловіка великий ніж. Чоловік з сином не переслідували ОСОБА_4 , а відразу зателефонували в поліцію, яка розташована за 500 м. від їхнього будинку. При приїзді працівників поліції, вони повідомили, що затримали ОСОБА_4 біля лікарні. Зазначила, що вікно на защібку коли відбулась подія не закривалося, а тому з вулиці його можна відкрити;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що проживає разом з мамою, батьком, братом та дочкою. Разом з малолітньою дочкою вони займають окрему кімнату. 05.11.2020 о 20 год. поклала дочку спати, а сама пішла в іншу кімнату дивитися з мамою телевізор. Близько 23 год., повернулася у кімнату, дочка спала, чула запах цигарок, кімнату не оглядала і лягла спати. Через деякий час відчула, що хтось зняв одіяло і закрив рукою рот, і сказав "тихо". В цей час засвітився телефон і вона побачили ОСОБА_4 , який приставив до лоба та грудей довгий гострий предмет, схожий на ніж. Вона крикнула "мам" і обвинувачений одразу втік через вікно, яке виходить на дорогу. Зазначила, що вікно на защібку у той час не зачинялось. ОСОБА_4 вона знала, оскільки раніше він купляв у них козу. Скільки часу обвинувачений перебував у кімнаті вона незнає;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.11.2020, згідно якого ОСОБА_7 повідомила, що 06.11.2020, близько 01 год., невідомий чоловік проник у її будинок через вікно, а потім втік нічого не взявши (т.1 а.с.167);

- даними протоколу огляду місця події від 06.11.2020 з фототаблицею до нього, проведеного на підставі заяви ОСОБА_7 , під час якого проведено огляд території домоволодіння та будинку по АДРЕСА_5 , в ході якого оглянуто три дерев`яні вікна синього кольору, два з яких, а саме середнє та праве ведуть до спальної кімнати. На відстані 5 м. від середнього вікна біля дерев`яного паркану виявлено нечіткий слід від протектору підошви взуття. Також, оглянуто кімнати будинку, в тому числі спальні. Під час огляду нічого не вилучалось (т.1 а.с. 168-176).

Суд приймає до уваги дані докази та вважає їх належними та допустимими, оскільки вони отримані у передбаченому КПК України (надалі КПК) порядку.

Досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені і зібрані у встановленому порядку. Жодних обставин з якими закон пов`язує недопустимість наведених доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Під час допиту в суді, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що після вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , його на вулиці затримали працівники поліції Хорошівського ВП. Після затримання, доставили його у відділення поліці, де утримували і не давали можливості залишити приміщення поліції. Під час перебування в поліції щодо нього поліцейські застосували психічне та фізичне насильство для отримання визнавальних показань про вчинення злочину щодо ОСОБА_6 . Лише після того, як на вимогу працівників поліції він зізнався у вчиненні злочину щодо ОСОБА_6 та проведенні з його участю відповідних слідчих дій, 06.11.2020 у вечірній час працівники поліції відпустили його додому.

Судом перевірено доводи обвинуваченого щодо його затримання працівниками поліції та застосування відносно нього незаконних методів досудового розслідування.

Встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11.12.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.371 КК України за фактом того, що 06.11.2020, близько 02 год. працівниками поліції Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області в смт.Хорошів Житомирської області поблизу будинку № 34/3 по вул.Древлянській, незаконно затримано та доставлено до відділення поліції ОСОБА_4 , якого надалі незаконно утримували у відділенні поліції до 21 год. 00 хв. 06.11.2020.

Відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесено на підставі рапорту прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 від 11.12.2020.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що 06.11.2020, близько 02 год. 00 хв., працівниками поліції в смт.Хорошів Житомирської області поблизу будинку № 34/3 по вул. Древлянській, здійснено виїзд на повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Обстежуючи прилеглу до житлового будинку ОСОБА_7 територію, поблизу закинутого приміщення лікарні виявлено ОСОБА_4 , який не мав при собі документів. Одяг та наявний скутер співпадали з описом особи, яка вчинила розбійний напад на ОСОБА_6 . На пропозицію працівників поліції, ОСОБА_4 прослідував до Хорошівського ВП з метою встановлення особи, що підтверджується поясненнями ОСОБА_4 та записом в Журналі відвідувачів та запрошених до Хорошівського ВП о 02 год. 40 хв.

Також, в ході розслідування досліджено Журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Хорошівського ВП, згідно якого ОСОБА_4 , 06.11.2020 о 02 год. 15 хв., запрошений (доставлений) до відділення поліції працівниками СОГ та СРПП та о 04 год. 50 хв. покинув відділення поліції. Будь-яких претензій не висловив, про що написав рукописний напис "не маю" та поставив особистий підпис. У подальшому, ОСОБА_4 прибув до відділення поліції 06.11.2020 о 11 год. 20 хв. та покинув о 14 год. 00 хв. Окрім цього, в цей самий день, ОСОБА_4 прибув до відділення поліції о 14 год. 40 хв. до слідчого відділення та покинув о 17 год. 00 хв. У подальшому ОСОБА_4 прибув до відділення поліції о 18 год. 50 хв. до слідчо-оперативної групи та покинув о 21 год. 00 хв. Аналогічно, будь-яких претензій не висловив, про що написав рукописний напис "не маю" та поставив особистий підпис.

Згідно висновку службового розслідування ГУНП в Житомирській області від 10.02.2021, відомості за фактом можливих неправомірних дій працівників Хорошівського ВП ГУНП в Житомирській області, не знайшли свого фактичного підтвердження. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що працівники поліції Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, не вчинили будь-які дії, які б виходили за межі наданих їм законом прав та повноважень.

Під час досудового розслідування не встановлено застосування до ОСОБА_4 заходів фізичного та психічного впливу зі сторони поліцейських за час його перебування у приміщенні Хорошівського ВП.

За результатами досудового розслідування Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому 04.03.2022 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000076 за ч.1 ст.371 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв"язку із відсутністю в діях працівників поліції Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області складу кримінального правопорушення (т.4 а.с.122-130).

Відповідно до повідомлення про підозру Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 06.11.2020 ОСОБА_4 о 16 год. 00 хв. повідомлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у зв`язку із пограбуванням 01.11.2020 ОСОБА_6 (т.4 а.с.165-166).

З повідомлень про підозру Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 10.11.2020, 19.11.2020 та 24.11.2023, вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 та ч.2 ст.125 КК України відповідно (т.4 а.с. 169-170, 173-174, 177-179).

Згідно повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 28.12.2020, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України (т.4 а.с. 182-185).

Відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 02.12.2020, ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11.11.2020 про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою клопотання органу досудового розслідування задоволено та обрано підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.01.2021 (т.4 а.с. 192-196).

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю (т.1 а.с.58-63).

З досліджених в суді документів вбачається, що з 06.11.2020 та до 02.12.2020 ОСОБА_4 перебував на волі, утримувався під вартою лише з 02.12.2020 по 04.01.2020, однак з приводу застосування щодо нього 06.11.2020 працівниками поліції психічного та фізичного насильства до правоохоронних та інших органів не звертався. Обвинувачений не звертався і до медичних закладів для фіксування слідів насильства.

З наявних у справі судових рішень, ОСОБА_4 раніше під час судового розгляду кримінального провадження, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, а також при розгляді клопотання щодо застосування запобіжного заходу до нього у виді тримання під вартою, про незаконні методи досудового розслідування, не заявляв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 у своїх показання не вказувала про виявлення у ОСОБА_4 слідів фізичного насильства після повернення із поліції 06.11.2020.

У своїх показаннях у суді, свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_4 під час слідчого експерименту добровільно розповідав про обставини вчинення кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 та показував все на місці події. Будь-якого тиску на нього працівники поліції не чинили.

З огляду на викладене, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що 06.11.2020 щодо нього працівниками поліції застосовувались незаконні методи досудового розслідування, а його твердження з даного приводу є надуманими, нічим не підтверджені, спростовуються дослідженими доказами та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину щодо ОСОБА_6 .

У той же час, твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про його затримання працівниками поліції 06.11.2020 підтверджуються дослідженою у суді постановою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 04.03.2022 про закриття кримінального провадження №0000076 за ч.1 ст.371 КК України, показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , згідно яких вбачається, що 06.11.2020, близько 02 год., працівниками поліції Хорошівського ВП ОСОБА_4 був затриманий після вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 .

Згідно з положеннями ч.4 ст.208, ч.3 ст. 298-2 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 208 КПК про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, який підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою (ст. 209 КПК).

Відповідно до ч.4 ст. 213 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. У разі неприбуття в установлений законодавством строк захисника, призначеного органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, уповноважена службова особа негайно повідомляє про це відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 42 КПК підозрюваним зокрема є особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Підозрюваний на ряду з іншими має право на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним незалежно від часу в робочі, вихідні, святкові, неробочі дні до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних діях; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги; не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати.

Досліджені в суді матеріали підтверджують порушення вказаних положень КПК працівниками поліції під час затримання ОСОБА_4 .

З 02 год. 06.11.2020 ОСОБА_4 фактично набув статусу затриманої особи, оскільки змушений був залишатись поряд з працівниками поліції та у приміщенні Хорошівського ВП до 21 год. 06.11.2020, та з урахуванням положень ст. 42 КПК, вважається підозрюваним.

Працівниками поліції протокол про затримання ОСОБА_4 не складався, підстави затримання та права, в тому числі на захист, не роз`яснювались, про затримання орган, уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, не повідомлявся, чим порушено право ОСОБА_4 на захист.

Під час судового розгляду, доводи сторони захисту з приводу порушення права на захист ОСОБА_4 при його фактичному затриманні 06.11.2020 працівниками поліції, стороною обвинувачення жодним чином не спростовані.

Дані, що містяться в постанові ТУ ДБР, розташоване у місті Хмельницькому від 04.03.2022 про закриття кримінального провадження №0000076, взяті із Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Хорошівського ВП про те, що ОСОБА_4 06.11.2020 чотири рази приходив у відділення поліції та залишав його, не спростовують доводів сторони захисту щодо перебування ОСОБА_4 в статусі затриманого в період часу з 02 год. до 21 год. 06.11.2020.

У період перебування у статусі затриманого, з участю ОСОБА_4 проведено такі слідчі дії: 06.11.2020 в період часу з 14 год. 45 хв. до 15 год. 10 хв. проведено впізнання ОСОБА_4 потерпілою ОСОБА_6 ; 06.11.2020 в період часу з 16 год. 40 хв. до 18 год. 15 хв. з участю ОСОБА_4 , як підозрюваним, проведено слідчий експеримент. При цьому слідчі дії проводились без участі захисника (т.1 а.с.149-154) (т.1 а.с.157-159).

Враховуючи викладене, заслуговують на увагу доводи захисника про необхідність визнання протоколу впізнання від 06.11.2020 з участю ОСОБА_4 та протоколу слідчого експерименту від 06.11.2020 з участю підозрюваного ОСОБА_4 недопустимими доказами, з огляду на таке.

Згідно ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, у випадку порушення права особи на захист.

З моменту фактичного затримання, ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного з відповідними правами та обов`язками. Однак, в порушення ст.42, ч.4 ст.208 КПК, ОСОБА_4 не повідомлено про підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, не роз`яснено право мати захисника і його участь у проведенні слідчих дій, та не повідомлено інші права, а також орган, уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, чим порушено право ОСОБА_4 на захист.

З огляду на те, що за приписами ч.2 ст. 86, п.3 ч.2 ст.87 КПК порушення права ОСОБА_4 на захист є істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а тому здобуті під час проведення впізнання та слідчого експерименту з участю ОСОБА_4 дані не можуть бути використані під час прийняття рішення, у зв`язку із чим, протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.11.2020 та протокол слідчого експерименту від 06.11.2020 за участю ОСОБА_4 , суд визнає недопустимими доказами.

У той же саме час, суд враховує показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які залучались в якості понятих під час впізнання та слідчого експерименту, на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 , оскільки вони надали показання щодо фактів, які сприймали самостійно і їх показання узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами.

Крім того, протокол впізнання та слідчого експерименту, в якому брали участь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як поняті, визнані недопустимими доказами не у зв`язку із процесуальними порушеннями порядку проведення таких слідчих дій, а з причин порушення права ОСОБА_4 на захист.

Згідно ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта . З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З досліджених судом доказів вбачається, що при заволодіння мобільним телефоном потерпілої, обвинувачений ОСОБА_4 погрожував потерпілій ОСОБА_6 застосовуванням предмета схожого на ніж, а тому заволодіння майном було поєднане із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

У той же час, такі дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані не як розбій, а як грабіж.

Відповідно до ч.2 ст. 416 КПК при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

З правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 23 вересня 2019 року по справі №728/2724/16-к, вбачається, що будь-яких виключень із правила, визначеного у ч.2 ст.416 КПК, не допускається.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.01.2022 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2021, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, не наділений повноваженням у такому випадку змінювати правову кваліфікацію кримінального правопорушення на більш тяжку.

Крім того, з урахуванням того, що попередній вирок у справі скасовано за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого, прокурор під час судового розгляду не може змінити обвинувачення і застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення.

Дослідивши у судовому засіданні докази сторони обвинувачення судом встановлено, що вони є достовірними та достатніми, оскільки не суперечать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку. При цьому суд враховує всю сукупність обставин вчинення злочину, зокрема, час, місце, обстановку вчинення посягання, використання обвинуваченим предмета, схожого на ніж, вік потерпілої ОСОБА_6 .

Показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв кримінальних правопорушень щодо потерпілої ОСОБА_6 суд розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Так, оцінюючи всі досліджені під час судового розгляду докази, судом встановлено, що доводи обвинуваченого про непричетність до вчинених кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 суперечать його ж позиції на початку судового розгляду, де він частково визнавав вину у вчиненні злочинів щодо ОСОБА_6 , заперечуючи лише умисність спричинення тілесного ушкодження потерпілій та відсутності корисливого мотиву на заволодіння мобільним телефоном.

Крім того, доводи обвинуваченого в цій частині спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що саме ОСОБА_4 вчинив щодо неї кримінальні правопорушення. Показання потерпілої ОСОБА_6 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , висновком експерта №2477 від 23.12.2020 про виявлення тілесних ушкоджень, які могли утворитися за наведених нею обставин, протоколами огляду місця події від 01.11.2020 та 02.11.2020, на яких зафіксовано безпосереднє місце події та місце виявлення на узбіччі дороги мобільного телефону потерпілої.

Також, такі доводи обвинуваченого спростовуються і показаннями свідка ОСОБА_13 , допитаної в суді за його клопотанням, яка повідомила, що обвинувачений сам розповідав їй про те, що заходив до потерпілої ОСОБА_6 питати дорогу, оскільки заблудився. Крім того, при зустрічі з потерпілою бачила в останньої поріз на руці і передала їй 2000 грн., як компенсацію за заподіяну ОСОБА_4 шкоду.

Показання свідка ОСОБА_11 також спростовують доводи обвинуваченого, оскільки під час впізнання потерпілою ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_4 , останній підтвердив факт заволодіння телефоном потерпілої.

Враховуючи викладене, у суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_6 , а тому, на думку суду, надані нею показання є достатніми у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами для доведеності винуватості обвинувачення ОСОБА_4 поза розумним сумнівом.

Оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною та кваліфікує його дії за:

- ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров"я;

- ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла;

- ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 162 та ч.2 ст. 125 КК України, які згідно із ст. 12 КК України є кримінальними проступками, а також умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є: рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Стороною обвинувачення, в обвинувальному акті зазначено обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вчинення злочину особою повторно. Також, на дану обставину, у своїй промові посилався прокурор виступаючи в судових дебатах.

Однак, прокурор викладаючи в обвинувальному акті змінене обвинувачення про фактичні обстави кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та формулювання обвинувачення, не інкримінував ОСОБА_4 обтяжуючу обставину - вчинення злочину особою повторно.

31.05.2021 вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.01.2022 вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2021, скасовано за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого, не у зв`язку із необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

У той же час, відповідно до ст.337, ч.2 ст.416 КПК, суд самостійно не може вийти за межі висунутого обвинувачення та зазначити дану обставину, як обтяжуючу у своєму рішенні, оскільки зазначене погіршує становище особи стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 по місцю проживання та роботи характеризується задовільно, має на утриманні одну малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, відбував реальне покарання у виді позбавлення волі.

Згідно досудової доповіді Хорошівського районного сектору філії ДУ "Центр пробації" у Житомирській області від 21.01.2021, ОСОБА_4 , має високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства ( у т.ч. окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З урахуванням наведених вище обставин, характеру та ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, думку потерпілих, які просили призначити суворе покарання, позицію прокурора, положення ч.2 ст.416 КПК, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання в межах санкцій вчинених кримінальних правопорушень, зокрема: за ч. 2 ст. 125 і ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі та за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

У той же час, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від покарання за вчинення кримінальних проступків на підставі ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із спливом з часу їх вчинення 3 років.

Відповідно до ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Під час розгляду справи встановлено, що строки давності були перервані у зв`язку із вчиненням ОСОБА_4 16.07.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за що його вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 23.10.2023, визнано винуватим та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років (т.4 а.с.220-228).

З урахуванням викладеного, на даний час відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ч.1 ст. 162 КК України, оскільки строки давності перервались у зв`язку із вчиненням нового особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК до строку відбування покарання підлягає зарахуванню ОСОБА_4 попереднє ув`язнення з 02.12.2020 по 04.01.2021, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов в кримінальному провадженні, не заявлявся, процесуальні витрати, відсутні.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.125 КК України - 1 (один) рік обмеження волі;

- за ч.1 ст.162 КК України - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі;

- за ч.2 ст.186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 02.12.2020 по 04.01.2021 включно, з розрахунку, що відповідно до ч.5 ст.72 КК України, одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме:

- мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «1616-2» з сім-карткою ПАТ «Київстар», який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити у останньої;

- змив на марлевий бинт, який зберігається у відділеннї поліції № 4 (смт. Хорошів) Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду до Житомирського апеляційного суду через Червоноармійський районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1