ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001239 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька, Волинської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 липня 2005 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 07 жовтня 2008 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.121, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;

- 20 жовтня 2016 року вироком Ківерцівського районного суду Волинської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; 16 березня 2018 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 15 листопада 2018 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; 10.09.2021 умовно-достроково звільнений року, невідбута частина становить 8 місяців та 2 дні,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

Згідно з вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 28 квітня 2023 року, в період часу з 08 години 30 хвилин по 11 годину 40 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06 лютого 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, із гаражного приміщення повторно таємно викрав інверторний бензиновий генератор марки "Gude" моделі ISG 1200-1, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-23/5087-ТВ від 18.05.2023 становить 22 537 гривень 80 копійок та із приміщення житлового будинку таємно повторно викрав ігрову приставку чорного кольору марки «Sony PlayStation 4», вартість якої відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-23/5065-ТВ від 17.05.2023 становить 10 999 гривень 67 копійок, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 33 537 гривень 47 копійок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації його дій, оскаржує вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості. На переконання апелянта, судом першої інстанції при призначені покарання не в повній мірі враховано наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю і розслідуванню кримінального правопорушення, повне добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Також обвинувачений вказує, що поза увагою суду залишився стан його здоров`я, наявність у нього ряду хронічних хвороб. ОСОБА_7 зазначає, що він сурово дотримувався умов обраного запобіжного заходу, визнав вину з початкової стадії досудового розслідування

У зв`язку з викладеним, обвинувачений просить вирок щодо нього змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора та потерпілої, які апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч. 4 ст. 185 КК України ніким з учасників не оспорюються.

При цьому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

За положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з вказаним, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються, а вирок суду першої інстанції перевіряється лише в частині покарання призначеного ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Зазначених вимог закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався в повній мірі.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, місцевий суд, дотримуючись вимог ст. 50, 65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого злочину. До обставин, що обтяжують покарання судом віднесено рецидив злочину.

Враховано судом і те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в диспансерах міста на обліку не перебуває, не працює.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій частини статті, за яким його засуджено, яке є мінімальними.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

В частині вимог апеляційної скарги про застосування ст. 75 КК України, суд зазначає, що в частині 1 даної статті визначено - якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, неодноразове притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, відсутність міцних соціальних зв`язків, вчинення нового кримінального правопорушення у короткі строки з моменту умовно-дострокового звільнення, наявність інформації про порушення обвинуваченим умов запобіжного заходу, також в судовому засіданні потерпіла повідомила про невідшкодування обвинуваченим завданої їй шкоди, апеляційний суд вважає, що наявність пом`якшуючих покарання обставин та дані про особу, в даному випадку, в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи обвинуваченого та не знижують істотно ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а тому не дають підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України, у зв`язку із чим, підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить. Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року щодо останнього - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 376 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року щодо останнього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді