Справа №585/1036/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/159/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відео конференції, у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2021 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання задоволено частково,

ВСТАНОВИЛА:

13 квітня 2021 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, яке обґрунтовував тим, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року його було засуджено до довічного позбавлення волі, при цьому, він перебував під вартою в умовах попереднього ув`язнення на час розгляду вказаного кримінального провадження, але судом йому не було враховано строк попереднього ув`язнення з дати затримання - 25 вересня 2016 року до дати набрання вироком законної сили, тобто, до 16 березня 2020 року, після перегляду справи Верховним Судом.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2021 року вказане клопотання засудженого було задоволено частково.На підставі ч. 5ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838 - VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року, зарахувати строк попереднього ув`язнення у період з 08 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Не погодившись з таким судовим рішенням засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, судом при розгляді його клопотання судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує, що з матеріалів його особової справи вбачається, що злочини, за які він відбуває покарання були вчинені до 20 червня 2017 року. Таким чином, доводи суду першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення щодо часткового задоволення його клопотання є такими, що не ґрунтуються на вимогах Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання №838-VIII» від 26 листопада 2015 року, яким було змінено ч. 5 ст. 72 КК України, Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.1,3 КПК України.

На думку апелянта, з врахуванням вказаних вимог закону, суд не тільки за його клопотанням, а й за своєю ініціативою, повинен був врахувати період часу з 26 вересня 2016 року по 08 квітня 2019 року - розгляд провадження в суді першої інстанції та з 08 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року - перебування провадження на розгляді в апеляційному суді, а й з 17 вересня 2019 року по дату його прибуття до Роменської ВК№56, в який входить період його перебування у СІЗО №4 м. Дніпропетровська.

Крім того, апелянт вважає, що має бути зарахований і період з дати, коли він вибув з Роменської ВК№56 до Київського СІЗО та повністю весь час перебування його у вказаній установі, який є періодом розгляду кримінального провадження у касаційному порядку, оскільки у зазначені періоди не перестав існувати як юридичний, так і фізичний факт його перебування в умовах попереднього ув`язнення, чого суд першої інстанції при розгляді його клопотання не врахував.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційних вимог засудженого заперечував, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без зміни як законну та обгрунтовану, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, вищезазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, звертаючись до суду з клопотанням, засуджений ОСОБА_7 просив зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення, а саме, з дати затримання - 25 вересня 2016 року, до дати набрання, як він вважав, вироком законної сили, до 16 березня 2020 року, після перегляду справи Верховним Судом.

При розгляді клопотання засудженого, судом першої інстанції було встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року, ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 262, ст.348, п.1 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Вказаним вироком, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року), було зараховано засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі за період з 25 вересня 2016 року по 08 квітня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року - без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 16 березня 2020 року, вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 було залишено без зміни, проте, питання про зарахування останньому строку попереднього ув`язнення рішенням апеляційної інстанції не вирішувалось.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної ухвали, при вивченні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 , судом було встановлено, що останній продовжував утримуватися в умовах попереднього ув`язнення після ухвалення відносно нього 08 квітня 2019 року вироку до 17 вересня 2019 року, тобто, до набрання вказаним вироком законної сили.

Саме з врахуванням того, що таке перебування ОСОБА_7 в умовах СІЗО було безпосередньо пов`язано із застосуванням до нього запобіжного заходу у кримінальному провадженні за його обвинуваченням до набрання вироком законної сили, суд першої інстанції, враховуючи як вимоги вищезазначеного Закону, так і положення ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення»,цілком вірно, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838 - VIII від 26 листопада 2015 року) зарахував у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 08 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі та ставити під сумнів їх законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування засудженому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання до 16 березня 2020 року, оскільки після прийняття рішення саме судом апеляційної інстанції,вирок відносно останнього набрав законної сили, він вже мав статус засудженого, а в умовах ізоляції від суспільства перебував у порядку виконання вироку, звідки був етапований для відбування покарання до ДУ «Роменська виправна колонія (№56)».

Правильність таких висновків доводами апелянта жодним чином не спростовано і під час апеляційного перегляду не встановлено обставин, за яких клопотання засудженого підлягало б до повного задоволення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.

Керуючись чст.ст.404,405,407,419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2021 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання було задоволено частково, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4