У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000370 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 травня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, українки, громадянки України, заміжньої, не працюючої, маючої середню освіту, яка має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

-обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з

ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»)

захисник ОСОБА_5 ( в режимі

відеоконференції за допомогою

сервісу EASYCON ).

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_6 . Призначити обвинуваченій більш м`яке покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання, у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України та призначено йому покарання, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.08.2021 року у виді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин, перерахувавши їх на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 10 (десять) днів. Вирок стосовно ОСОБА_8 не оскаржується.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану майнову шкоду, в сумі 15 050 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят) грн. 00коп. Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення дактилоскопічної експертизи та двох молекулярно генетичних експертиз на загальну суму 3 416,14 грн., отже з кожного по 1 708 (одна тисяча сімсот вісім) грн. 07 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оскаржуючи висновки суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_6 та правильності кваліфікації її дій, вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки призначене ОСОБА_6 покарання, є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею правопорушення та даним про особу обвинуваченої.

Зазначає, що ОСОБА_6 свою провину визнала повністю, повідомила про обставини злочину, щиро розкаялась у вчиненому, під час вчинення злочину була вагітною, в подальшому народила дитину, що на думку сторони захисту, є обставиною, яка пом`якшує покарання. Крім того, вказує, що зізнавальні покази обвинуваченої мали вирішальне значення, адже ОСОБА_6 вирішила не ухилятися від відповідальності, а навпаки вирішила понести покарання за вчинене. Вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років буде достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 .

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 28 травня 2022 року близько 15:00 годині ОСОБА_8 ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпивали спиртні напої в літній кухні домоволодіння останнього, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Під час розпивання спиртних напоїв у вищевказаному приміщенні, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, які виникли з приводу того, що ОСОБА_10 , який перебував на ліжку, почав вкриватись жіночою шубою, яку за декілька хвилин до того мати ОСОБА_11 , подарувала ОСОБА_12 , у ОСОБА_12 , виник умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , діючи умисно ОСОБА_12 , накинулась на ОСОБА_10 , та почала спричиняти останньому тілесні ушкодження руками в область обличчя. В цей же час, ОСОБА_8 не будучи обізнаним про наміри ОСОБА_6 вчинити умисне вбивство ОСОБА_10 , враховуючи факт того, що ОСОБА_6 є його дружиною, відразу ж втрутився у бійку.

Так, ОСОБА_8 діючи умисно, спричинив ОСОБА_10 , кулаком правої руки в область обличчя декілька ударів. Після чого, обхопив рукою шию ОСОБА_10 , протягнув до коридору, потім з приміщення літньої кухні на подвір`я вищевказаного домоволодіння, та повалив останнього на землю, біля літньої кухні, де продовжив умисно спричиняти удари руками в область обличчя, останнього, після чого ОСОБА_8 присів біля ОСОБА_10 та почав вести розмову з останнім. В цей же час, ОСОБА_6 користуючись тим, що ОСОБА_10 лежав спиною на землі та не чинив будь-якого опору, оскільки розмовляв з приводу конфлікту з ОСОБА_8 , маючи намір на вбивство ОСОБА_10 , взяла на столі літньої кухні кухонний ніж, та підійшовши з за спини ОСОБА_8 , оскільки останній, присівши розмовляв з ОСОБА_10 , раптово приклала два пальці своєї лівої руки від верхньої лівої частини грудної клітини ОСОБА_10 і з метою протиправного заподіяння смерті останнього, діючи умисно, спричинила один удар ножем в область грудної клітини зліва ОСОБА_10 , чим спричинила тяжке тілесне ушкодження, у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва, які знаходяться у прямому причинно наслідковому зв`язку з настанням смерті, після чого повернулась до приміщення літньої кухні. В цей час, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що ОСОБА_10 перебуває в небезпечному для життя стані, зумовленому спричиненням йому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких позбавлений вжити дієвих заходів щодо самозбереження, ОСОБА_8 , маючи реальну можливість повідомити про небезпечний для життя стан ОСОБА_10 , належні установи чи осіб, а також маючому можливість самому надати першочергову медичну допомогу ОСОБА_10 , залишив ОСОБА_10 у небезпечному для життя стані на місці та повернувся до будівлі літньої кухні, де продовжив вживати алкогольні напої разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Через деякий час, ОСОБА_8 вийшов з приміщення літньої кухні та знову підійшов до ОСОБА_10 побачивши, що останній проявляє ознаки життя, а саме дихає, щось бурмотить, маючи при цьому можливість надати першочергову невідкладну медичну допомогу останньому, залишивши ОСОБА_10 у безпорадному стані лежати на землі подвір`я вищевказаного домоволодіння, повернувся до кімнати літньої кухні, де продовжили розпивати спиртні напої. На наступний день, зранку (точний час слідством не встановлено) ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство іншої людини, а ОСОБА_8 не надав допомоги особі, яка перебувала в небезпечному для життя стані, не повідомив про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого, з метою приховування слідів злочину, за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_8 на території вказаного домоволодіння викопав яму, в яку у трьох, разом з ОСОБА_6 , та ОСОБА_13 , намагались помістити труп ОСОБА_10 , але не змогли цього зробити, так як розміри трупу не відповідали заздалегідь заготовленій ямі. З метою виконання запланованого, ОСОБА_8 , використовуючи кухонний ніж, який йому принесла з літньої кухні ОСОБА_6 , обрізав ОСОБА_10 в області суглобів ліву та праву ногу, які разом із трупом останнього та ножем помістив у викопану яму. Після чого ОСОБА_8 , засипав труп землею та побутовим сміттям, і разом з ОСОБА_6 , залишили територію вказаного домоволодіння та межі Миколаївської області. Тим самим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , вжили всіх заходів, які, на їх думку, унеможливлювали б виявлення трупу ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивству, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , судом кваліфіковані за ч.3 ст.136 КК України, як ненадання допомоги особі, яка перебувала в небезпечному для життя стані та неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та вмотивованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про пом`якшення призначеного покарання обвинуваченій, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке просить призначити.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України урахував, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину проти життя особи. Судом також враховано відомості, що характеризують особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дитину, позбавлена батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , суд врахував повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, те що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки завдані злочином.

За такого суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, яке вона має відбувати реально. Саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення перебувала у стані вагітності, а в подальшому народила дитину, проте, зважаючи на фактичні обставини вчиненого нею злочину, її антисоціальну поведінку, яка і призвела до вчинення нею особливо тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, її негативну характеристику, те що вона позбавлення батьківських прав стосовно чотирьох неповнолітніх дітей, суд апеляційної інстанції вважає, що цей факт не зменшує ступеню суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, оскільки, перебування в стані вагітності не завадило обвинуваченій вживати спиртні напої та вчинити умисне вбивство потерпілого.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_6 ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дитину, позбавлена батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей, веде аморальний спосіб життя. Це доводить, що вчинене кримінальне правопорушення є наслідком свідомо обраного ОСОБА_6 способу життя, який вона змінювати не бажає.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_6 покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченої, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченій покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є занадто суворим, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Судом першої інстанції у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченої, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 травня 2023 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: