Справа № 127/1065/24
Провадження № 1-кс/127/442/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000468 від 09.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні в незаконному переправленні особи через державний кордон України шляхом усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

У ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- Переховуватися від органів досудового розслідування та суду: враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

- Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема документацію, що стосується ОСОБА_7 . Так як, сам механізм вчинення злочину а також той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 , виготовляв під час вчинення злочину фіктивні документи свідчить, що останній схильний до приховування та спотворення доказів у кримінальному провадженні.

- Незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні: у органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які будуть допитані в якості свідків у кримінальному проваджені, у тому числі на осіб, які брали участь у викритті його протиправної діяльності, а також на інших свідків, враховуючи той факт, що усі свідки на даний час в ході досудового розслідування не допитані в силу об`єктивних підстав, які можуть вказувати на вчинення злочину, а тому має можливість та може їх примушувати та вимагати від них дачу неправдивих показів, а також перешкоджати проведенню досудового розслідування.

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час існують ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування справи, крім того, під час проведення досудового розслідування інформація про неможливість перебування ОСОБА_4 в умовах тримання під вартою, відсутня, а тому керуючись вимогами слідчий звернувся до суду з даним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000468, заслухавши думку прокурора, підозрюваного, захисника, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про необхідність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять наданні сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000468 від 09.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як зазначено слідчим у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та у подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та залишається в силі до цього часу.

Пунктом 3 зазначеного Указу передбачено, окрім іншого, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

При цьому, порядок і вичерпний перелік підстав за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі - Правила).

Відповідно до вимог п. 12 Правил, окрім іншого, у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Поряд з цим, пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому-восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію » призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Так, лікар-ендоскопіст комунального підприємства «Міський лікувально-діагностичний центр» ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з лікарем-травматологом комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» ОСОБА_4 , який також є членом військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлений слідством день, час та місці, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішили зайнятися організацією незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, в тому числі шляхом надання їм порад, вказівок, надання засобів та усунення перешкод.

Реалізуючи цей намір, ОСОБА_8 , який діяв згідно з єдиним з ОСОБА_4 планом, 04.08.2022, перебуваючи в приміщенні КП «Міський лікувально-діагностичний центр» по вул. Київській, 68, м. Вінниці, спілкуючись з громадянином України ОСОБА_7 , який на період воєнного стану тимчасово обмежений у праві на виїзд за кордон, повідомив йому про можливість перетину державного кордону України після виготовлення за грошову винагороду в сумі 3000 доларів США та передачі йому ( ОСОБА_7 ) пакету документів із зазначенням фіктивного лікарського діагнозу.

При цьому саме лікування не обумовлювалося, оскільки документи про наявність захворювання мали бути лише засобом для усунення перешкоди для незаконного перетину кордону України. На цю пропозицію ОСОБА_7 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, погодився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення внаслідок організації незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_8 з метою виготовлення фіктивних документів про наявність захворювання в ОСОБА_7 , який діяв під контролем працівників СБУ у ході спеціального слідчого експерименту, отримав від нього частину грошових коштів у сумі 1500 доларів США та його анкетні відомості, які надалі були використані при виготовленні відповідних фіктивних документів.

Отримані від ОСОБА_7 грошові кошти були розподілені між всіма учасниками злочинної групи відповідно до відведених ролей, в томі числі і з ОСОБА_4 .

Під час зустрічі та розмови з ОСОБА_7 . 11.08.2023 ОСОБА_8 провів інструктаж щодо його поведінки та надав вказівку звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. При чому ОСОБА_8 вказав ОСОБА_7 на необхідність звернутися саме до ОСОБА_4 , який відповідно до домовленості з ОСОБА_8 , мав направити ОСОБА_7 на додаткове обстеження.

Після додаткового обстеження ОСОБА_4 у висновку лікаря-травматолога від 17.08.2023, за результатом проходження військово-лікарської комісії у ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначив фіктивний діагноз з висновком про тимчасову непридатність, що є підставою для отримання довідки військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби та надає право на безперешкодний виїзд за межі України, на підставі якої 29.08.2023 ОСОБА_7 виїхав за межі України.

25 серпня 2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25 серпня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні в незаконному переправленні особи через державний кордон України шляхом усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2023 по справі №127/26155/23 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 протягом 60 (шістдесяти) днів, тобто до 09-49 год. 23.10.2023.

В той же час, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2023 по справі №127/32427/23 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000468, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, до 6 (шести) місяців, тобто до 25 лютого 2024 року.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2023 по справі №127/32860/23 застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , строком на два місяці, тобто до 26 грудня 2023 року, в межах строку досудового розслідування.

Окрім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2023 по справі №127/39733/23 продовжено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк цілодобового домашнього арешту, що полягає у забороні залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22.02.2024 року, в межах строку досудового розслідування.

09 січня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру в сприянні у незаконному переправленні особи через державний кордон України шляхом усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000468 від 09.06.2023; протоколів допитів свідків; протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколу обшуку від 25.08.2023; повідомлення про підозру від 09.01.2024, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - обґрунтована.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, а тому враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи без запобіжного заходу може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у зазначеному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або ж вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Однак, прокурором в ході розгляду даного клопотання не доведено, що вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки ОСОБА_4 зареєстрований та має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю дружиною та неповнолітньою донькою, працевлаштований, раніше не судимий, що в сукупності дає підстави для висновку про наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своєю дружиною та неповнолітньою донькою, офіційно працевлаштований, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, при застосуванні запобіжного заходу суд враховує те, що підозрюваний не затримувався в порядку статті 208 КПК України та самостійно прибув до суду, а з моменту вчинення кримінального правопорушення (серпень 2023 року) минув значний проміжок часу, що зменшує ризики про які зазначає прокурор.

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, беручи до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного місця проживання та місця роботи, наявність родини, відсутність судимостей, слідчий суддя дійшов висновку про достатніcть підстав для переконання про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (справа «Мамедова проти Росії»).

Так, на думку суду, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, а відтак слідчий суддя приходить до переконання про доцільність відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 181 КПК України, вважає за можливе та необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 179, 184, 186, 193, 196, 400 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 21:00 год. до 07:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 лютого 2024 року (включно).

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме:

1. прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою у визначений ними час;

2. не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. не залишати місце проживання у визначений слідчим суддею час без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

5. утриматися від спілкування з особами, які являються свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

6. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала про застосування домашнього арешту до ОСОБА_4 діє до 25 лютого 2024 року.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя