Справа № 367/1150/23
Провадження №1-в/367/29/2024
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження за клопотанням Бучанського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про приведення вироку у відповідність та призначення остаточної міри покарання за всіма вироками ОСОБА_4 , суд,-

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло вищевказане клопотання Бучанського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання органу пробації, оскільки за обома вироками судів, ОСОБА_4 був звільнений від відбування покарання з випробуванням, тому дані вироки слід виконувати самостійно.

Засуджений в судовому засідання підтримав позицію прокурора.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думки прокурора та засудженого, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання має право вирішувати питання про застосування покарання при наявності декількох вироків.

Пунктом 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК України та статей 411, 413 КПК України (в ред. 1960 року).

Так, судом встановлено, що вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.09.2022 року, ОСОБА_4 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Також, ОСОБА_4 був засуджений вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11.08.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Таким чином, вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11.08.2023 року не було враховано вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.09.2022 року.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, в якій було ухвалено вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11.08.2023 року, в ній відсутні будь-які відомості про наявність судимостей у ОСОБА_4 , та про наявність відносно ОСОБА_4 вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.09.2022 року.

Статтею 421 КПК України, визначено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Так, ОСОБА_4 в обох вироках судів призначено покарання у виді позбавлення волі стркоом на 5 років та на підставі ст. 75 КК України, останній був звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, у разі застосування до засудженого положень ст. 71 КК України, його правове становище погіршиться, оскільки при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Враховуюче вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання органу пробації не підлягає задоволенню, оскільки вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.09.2022 року та вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11.08.2023 року повинні виконуватись самостійно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Бучанського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про приведення вироку у відповідність та призначення остаточної міри покарання за всіма вироками ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7-ми днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1