Провадження № 1-кп/947/1181/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

представників потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 від 02.09.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, офіційно не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, окрім іншого належать будинки, споруди.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно зі ст.ст. 316, 317, 326 Цивільного кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до ст.ст. 2, 9, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 6, 7, 8, 9, 10 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

До повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить: забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ; здійснення інших повноважень, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.

Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника.

З оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим частини першої цієї статті, поданих для проведення реєстраційних дій, виготовляються електронні копії шляхом сканування, що долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав.

Одним з державних реєстраторів на території Одеської області був ОСОБА_9 , який у 2019 році здійснював державну реєстрацію в комунальному підприємстві «Агенція реєстраційних послуг».

Законодавством України, водночас, передбачений порядок відчуження, передачі майнових об`єктів, що належать до сфери управління Міноборони.

Зокрема, згідно з пп. 96, 97 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України» Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо відчуження майнових об`єктів, які відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міноборони, а також щодо передачі в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, які належать до сфери управління Міноборони, його структурних підрозділів;

- здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.

Відповідно до п. 5.3. наказу Міністерства оборони від 03.07.2013 № 448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» до складу фондів військових містечок входять, окрім іншого будівлі та споруди, що перебувають у державній власності і знаходяться на балансі військових частин та квартирно-експлуатаційних органів.

Згідно з обліковими даними КЕВ м. Одеса на території військового містечка № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (47А), загальною площею 14,4 га, розташовані об`єкти нерухомого військового майна (40 будівель і споруд, елементи благоустрою, технічні майданчики, інше майно загальною площею 15 155 м2), яке перебуває на балансі та на обліку КЕВ м. Одеса і передане в експлуатацію (користування) військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 08.11.2019, військове містечко № НОМЕР_1 з розташованими на останньому об`єктами нерухомого майна, а саме будівель за генпланом АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , 146. АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , 150. АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 належить державі в особі Міністерства оборони України, як суб`єкту управління, який здійснює управління майном та знаходиться на балансі КЕВ м. Одеса.

Водночас, встановлено, що у невстановлених досудовим розслідуванням осіб матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження (далі невстановлені досудовим розслідуванням особи), виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном нежитловими будівлями та спорудами військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 (належать державі в особі Міністерства оборони України та перебувають на обліку КЕВ м. Одеса), шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах та використання завідомо підроблених документів.

Усвідомлюючи, що для досягнення злочинного результату поза можливістю бути викритим є необхідним залучення значних людських ресурсів, при цьому достеменно розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, невстановлені досудовим розслідуванням особи вирішили створити злочинну групу з метою заволодіння зазначеного об`єкта нерухомого майна шляхом обману та подальшого незаконного його відчуження.

Після чого невстановлені досудовим розслідуванням особи розробили план злочинних дій та вживаючи заходів до організації групи, для досягнення своєї злочинної мети, керуючись корисливим мотивом, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 31.10.2019 року залучили до злочинної діяльності ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розкривши їй план та схему злочинної діяльності а також її функції як учасника групи.

В свою чергу, на участь у вчинені групою осіб злочину, ОСОБА_6 надала свою добровільну згоду, підтвердивши таку згоду своїми подальшими активними діями, надавши в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 31.10.2019 року, невстановленим досудовим розслідуванням особам, свої анкетні дані, зокрема копію паспорту громадянина України на її ім`я та реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з метою підробки офіційних документів, що у подальшому мали використовуватися для заволодіння чужим майном шахрайським шляхом.

Разом з тим, діючи відповідно до розподілених ролей, невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка володіє необхідними навичками у підробці офіційних документів за відповідними зразками отримавши усі необхідні копії документів зокрема копію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_6 та реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , у невстановленому місці та час, але не пізніше 31.10.2019 року, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою підробки офіційних документів для їх подальшого використання іншою особою, виготовила завідомо підроблені документи, а саме: свідоцтво про право власності від 17.11.2011 № НОМЕР_4 на нежитлові будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_2 (далі Свідоцтво), та технічний паспорт на нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , загальною площею 13 350,70 м2, виготовлений на замовлення ОСОБА_6 , датований 10.08.2011 року, в яких містились недостовірні відомості про право власності на нежитлові будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 (далі Технічний паспорт).

Виготовивши зазначені документи, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою групою осіб, у невстановлений час та місці передала їх ОСОБА_6 для подальшого використання під час здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Надалі ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, 31.10.2019 року звернулась до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_38 , з метою здійснення державної реєстрації нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 на своє ім`я.

Усвідомлюючи, що для державної реєстрації об`єктів нерухомості їй необхідно пред`явити державному реєстратору документи, які підтверджують право власності, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, розуміючи протиправність та негативні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій протиправний умисел направлений на заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що Свідоцтво та Технічний паспорт є підробленими, надала державному реєстратору ОСОБА_9 вищевказані підроблені документи, що містять недостовірні дані про право власності на нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , чим вчинила шахрайство, ввела останнього в оману та використала завідомо підроблені документи.

В свою чергу, ОСОБА_9 , будучи введеним ОСОБА_6 яка діяла згідно обумовленого раніше плану з невстановленими досудовим розслідуванням особами в оману та будучи не обізнаним із її злочинним умислом спрямованим на заволодіння державним майном, на підставі зазначених підроблених документів наданих ОСОБА_6 , 31.10.2019 року близько 13 год. 43 хв. вніс відповідні відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна загальною площею 13 350,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , про право приватної власності за ОСОБА_6 .

Таким чином, з моменту внесення державним реєстратором відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна загальною площею 13 350,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , про право власності за ОСОБА_6 , остання отримала права володіння, користування та розпоряджання вищевказаним незаконно набутим майном.

Своїми незаконними діями ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи спричинили державі, в особі Міністерства оборони України, майнову шкоду у виді вибуття з володіння держави нежитлових будівель військового містечка № НОМЕР_1 загальною площею 13 350,70 м2 на суму 8 994 993,0 грн.

За викладених обставин, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками (в редакції станом на момент вчинення злочину) - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах;

-ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину) за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документу.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала у повному обсязі, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією її дій погодилася, зазначивши, що щиро розкаюється у вчиненому та просить не призначати їй покарання у вигляді позбавлення волі.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових матеріалів, зокрема: письмових документів, які характеризують особу обвинувачену ОСОБА_6 та матеріалів, дослідження яких є необхідним для вирішення питань, передбачених ч. 1 ст. 368 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочинів) в повному обсязі доведена, а відтак дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах та за ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документу.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України в редакції станом на момент вчинення кримінальних правопорушень відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставин, що згідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні дотримуватись вимог кримінального закону, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд приймає до уваги характер вчинених кримінальних правопорушень, характеризуючі обвинувачену матеріали, відповідно до яких, остання раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку в психіатричній лікарні та на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання.

Стаття 77 КК України передбачає вичерпнийперелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення від основного покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня. Якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, воно не застосовується.

Відповідно до вимог ст. 77 КК України, суд не вправі призначати додаткове покарання передбачене санкцією ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину) у виді конфіскації майна.

При вирішенні питання про застосування додаткового покарання, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у вигляді конфіскації майна, суд бере до уваги положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК ( 2341-14 ) передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК ( 2341-14 ) не потрібно.

Згідно досудової доповіді Київського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, в зв`язку з чим виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції суспільства; у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням орган з питань пробації вважає за доцільне, крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на засуджену додатковий обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Враховуючи характеризуючі обвинувачену дані, обставини вчинення кримінальних правопорушень, щире каяття обвинуваченої, фактичне відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, а також думку органу пробації про можливе виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства,суд прийшов до висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину) та у виді обмеження волі (без призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна) в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину), визначивши обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та на підставі статті 75 КК України звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 слід скасувати та звільнити обвинувачену з під-варти у залі суду.

Також, відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню за проведення судових експертиз у розмірі 11 326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Питання щодо скасування арешту майна суд вирішує відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Шкода завдана кримінальним правопорушенням фактично відшкодована, цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину) у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину) у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 скасувати, негайно звільнивши її з під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 11 326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.09.2020 року на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101): нежитлові будівлі та споруди, а саме: будівлі за генпланом військового містечка № № 9, 11, 15, НОМЕР_5 , 25, 26, АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , 127, 128, 129, 131, 134, 135, 136, 143, 144, 145, 146, 147, 148, 150, 151, 152, 156, 157, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1