Провадження №1-кс/369/4228/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Встановлено, що 12.07.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастівського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_9 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до останнього та в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_4 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після, чого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_9 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_9 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_4 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_9 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_4 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_9 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область, та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали.

Однак, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_9 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_9 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України №1/23 від 14.08.2023 встановлено: при судово-медичному дослідженні трупа неповнолітнього ОСОБА_9 та гістологічних препаратів були виявлені морфологічні ознаки раптової зупинки серця, ознаки гострої альвеолярної і фокальної емфіземи та ознаки реакції на стрес у вигляді початкового перерозподілу крові у тканині нирки, деліпідизації кори наднирників і вогнищевих дрібних крововиливів в їх мозковому шарі. В той же час не були виявлені ознаки, які б вказували на наявність черепно-мозкової травми, забій серця та травматизацію рефлексогенних зон, що могло б обумовити рефлекторну зупинку серця.

Також, під час проведення даної комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що під час подій, які відбувалися 12.07.2020 у неповнолітнього ОСОБА_9 в розумінні такого визначення «тілесного ушкодження», як порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функції, що виникає як наслідок дії психічного зовнішнього ушкоджуючого фактору, виникла (існує прямий причинно-наслідковий зв`язок) гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності. Неповнолітній ОСОБА_9 шляхом розвитку гострої реакції на стресову ситуацію, отримав тілесне ушкодження у вигляді гострої серцево-легеневої недостатності, яке призвело до настання його смерті, а отже, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995р. за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

При судово-медичній експертизі трупа неповнолітнього ОСОБА_9 було виявлено:

- синці - в лобній області по центру та зліва (3); в лобній області справа (1); на волосистій частині потиличної області в нижній її частині зліва та справа (2); в області правого зап`ястка (1); на передній черевній стінці справа в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки (3); на передній поверхні області лівого плечового суглоба (1); на задній поверхні грудної клітки (1); на правій та лівій сідницях (2); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; на задній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині (1); на задній поверхні грудної клітки в верхній третині по ходу хребта (1); на правій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); на лівій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); в поперековій області по центру (1); на задній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (2); на задній поверхні правого стегна в верхній третині (1); на правій боковій поверхні грудної клітки в нижній третині (1); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

-садна - на тильній поверхні проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1); садна на фоні синців на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба (1); на задньо-внутрішній поверхні області лівого ліктьового суглоба (5); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

-неповний перелом 8-го ребра справа з вогнищевими крововиливами в м`які тканини.

Крім цього, 12.07.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастівського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_9 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на катування потерпілого ОСОБА_9 , тобто на заподіяння фізичних страждань, шляхом вчинення насильницьких дій, з метою його покарати за вчинені ним дії, а саме за висловлене зауваження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на катування потерпілого ОСОБА_9 , а саме на умисне заподіяння фізичного страждання, шляхом вчинення насильницьких дій відносно нього з метою покарати його, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_9 та в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_4 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після, чого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_9 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_9 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_4 з метою заподіяння тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_9 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_4 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_9 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали.

Однак, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання за висловлені потерпілим зауваження, з метою покарати потерпілого, у присутності друзів та знайомих потерпілого, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_9 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_9 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України № 1/23 від 14.08.2023 встановлено, що під час подій, які відбувалися 12.07.2020 у неповнолітнього ОСОБА_9 в розумінні такого визначення «тілесного ушкодження», як порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функції, що виникає як наслідок дії психічного зовнішнього ушкоджуючого фактору, виникла (існує прямий причинно-наслідковий зв`язок) гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності. Неповнолітній ОСОБА_9 шляхом розвитку гострої реакції на стресову ситуацію, отримав тілесне ушкодження у вигляді гострої серцево-легеневої недостатності, яке призвело до настання його смерті, а отже, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995р. за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

При судово-медичній експертизі трупа неповнолітнього ОСОБА_9 було виявлено:

- синці - в лобній області по центру та зліва (3); в лобній області справа (1); на волосистій частині потиличної області в нижній її частині зліва та справа (2); в області правого зап`ястка (1); на передній черевній стінці справа в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки (3); на передній поверхні області лівого плечового суглоба (1); на задній поверхні грудної клітки (1); на правій та лівій сідницях (2); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; на задній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині (1); на задній поверхні грудної клітки в верхній третині по ходу хребта (1); на правій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); на лівій задньо-боковій поверхні груд ної клітки (1); в поперековій області по центру (1); на задній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (2); на задній поверхні правого стегна в верхній третині (1); на правій боковій поверхні грудної клітки в нижній третині (1); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

-садна - на тильній поверхні проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1); садна на фоні синців на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба (1); на задньо-внутрішній поверхні області лівого ліктьового суглоба (5); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

-неповний перелом 8-го ребра справа з вогнищевими крововиливами в м`які тканини.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи КЗ ЛОР Львівське обласне бюро СМЕ №78 від 16.09.2021 термін «страждання» не є медичним терміном, у зв`язку з чим дати категоричну відповідь на запитання членам комісії не надається можливим. Однак, слід зазначити, що удари по тілу тупими предметами з силою, що залишають на тілі тілесні ушкодження (в даному випадку множинні синці та садна з підшкірними гематомами у вигляді крововиливів в місцях їх розташування) супроводжуються значно вираженим відчуттям фізичної болі, психоемоційним стресом, тим більше у такій кількості 33 удари, та призводять до фізичного навантаження та психоемоційного збудження.

21.10.2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

Підставами підозрювати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, являються зібрані докази у кримінальному провадження, а саме:

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_13 від 17.02.2022 року;

-протокол допиту ОСОБА_14 від 17.02.2022 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 20.07.2023 року;

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_16 від 15.07.2020 року та протокол додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_16 від 25.08.2023 року;

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 15.07.2020 року та протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_17 від 28.08.2023 року;

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_18 від 15.07.2020 року та протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_18 від 25.08.2023 року;

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_19 від 15.07.2020 року та протокол додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_20 від 25.08.2023 року;

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_21 від 15.07.2020 року та протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_21 від 25.08.2023 року;

-протокол проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_20 від 23.09.2023 року;

-протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_17 від 23.09.2023 року;

-протокол проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_16 від 23.09.2023 року;

-протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 від 23.09.2023 року;

-протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 від 23.09.2023 року;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_16 від 16.07.2020 року;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_18 від 16.07.2020 року;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_21 від 16.07.2020 року;

-висновок експерта (комісійна судово-медична експертиза) №78 Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи;

-висновок експерта №1/23 комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000010 (стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 ) Головного бюро судово-медичної експертизи міністерства охорони здоров`я України.

-інші докази у своїй сукупності.

Таким чином, у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполь Донецької області, українець, громадянин України, із середньою освітою, офіційно не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий. .

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

У ході досудового розслідування задля досягнення дієвості кримінального провадження, запобігання встановленим під час здійснення досудового розслідування ризикам, виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що в ході здійснення досудового розслідування не встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце роботи та засоби для існування, на утриманні неповнолітніх дітей та/або непрацездатних членів сімї, за якими необхідний догляд, а тому не має таких міцних соціальних зв`язків, які б унеможливили його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, 15.11.2023 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання ( АДРЕСА_1 ).

Про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 також свідчить наступне.

На розгляді у Київському апеляційному суді перебувала апеляційна скарга процесуального керівника у кримінальному провадженні керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області якою відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Так, розгляд вказаної апеляційної скарги було призначено 12.12.2023 на який підозрюваний ОСОБА_4 не з`явився. Захисник підозрюваного повідомив, що останній перебуває на лікуванні.

Відповідно до наданої, директором мультипрофільної клініки «РАЙЕРИНГ» ОСОБА_22 інформації, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.12.2023 доставлений у клініку «РАЙЕРИНГ» бригадою швидкої допомоги «Добробут» з діагнозом: перелом поперекового відділу хребта. За результатами консультації лікаря-травматолога встановлено діагноз: забій поперекового відділу хребта, куприка та травма грудної клітини. 13.12.2023 ОСОБА_4 виписаний за власною вимогою.

Водночас, допитана як свідок ОСОБА_23 , яка працює на посаді головної медичної сестри у мультипрофільній клініці «РАЙЕРИНГ» повідомила, що 11.12.2023 на лікування поступив ОСОБА_4 . Вперше з хворим ОСОБА_4 вона контактувала 13.12.2023, на запитання чи є у нього скарги останній відповів, що почувається добре та скарг не має.

Отримавши тимчасовий доступ до медичної картки стаціонарного хворого №263, виданої на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в медичній документації, а саме при первинному огляді 11.12.2023 о 23:00 год. в розділі «Дані обєктивного обстеження», зазначено: «Загальний стан середнього ступеня важкості. Свідомість ясна 15б ШКГ. Відмічається болючість при пальпації по ходу хребта від рівня Th8 і нижче та правого стегна, за шкалою ВАШ 6-7б. Шкіра звичайного кольору, в ділянці спини, правого стегна та грудної клітини сінців та гематом не виявлено…».

Враховуючи, що до лікарні підозрюваний звернувся саме напередодні розгляду апеляційної скарги, а виписався 13.12.2023, вказане свідчить про те, що такі дії вчиненні умисно, з метою уникнення явки до суду під страхом зміни запобіжного заходу на більш суровий.

Вищевказане підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_22 .

Також, 17.11.2023 до відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло клопотання від захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну визначеного ухвалою слідчого судді місця проживання ОСОБА_4 з адреси: АДРЕСА_1 , на адресу: АДРЕСА_4 . Обґрунтовуючи дане клопотання, сторона захисту послалась на події, які мали місце у 2020 році, тобто реальних ризиків небезпеки для підозрюваного ОСОБА_4 за місцем визначення домашнього арешту не навела. Крім того, сторона захисту при самому розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу не зазначила про те, що ОСОБА_4 проживає в с. Софіївська Борщагівка, а тому сторона захисту просто приховала даний факт, що свідчить про можливість переховування підозрюваного ОСОБА_4 шляхом зміни свого місця проживання.

Крім того, аналізуючи вказаний ризик у контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Оцінюючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити також про моральність особи підозрюваного. Так, ряд кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_4 , направленні на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини, а обтяжуючою обставиною цього ряду кримінальних правопорушень є вчинення їх щодо неповнолітнього і саме в цьому і є аморальність дій ОСОБА_4 , який виходячи з матеріалів досудового розслідування був ініціатором конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_24 .

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, покарання за які законом передбачено у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років відповідно.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, стороною обвинувачення не встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання.

Враховуючи ці обставини і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, необхідно зазначити наступне. Так, 13.07.2020 СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області було порушене кримінальне провадження №0002796, за ч. 4 ст. 296 КК України. В подальшому ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та в подальшому обвинувальний акт скеровано до суду. Постановою від 28.09.2022 прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002796 матеріали досудового розслідування були виділені у кримінальне провадження №0000010. Оскільки в ході ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, сторона захисту отримала інформацію про свідків, які є у даному кримінальному провадженні (їх місце проживання, анкетні дані, контактні номери), та які у кримінальному провадженні №0000010 від 26.01.2022 року додатково допитані та з якими проведені необхідні слідчі дії, то є реальна загроза того, що задля зміни їх показань, які згідно норм КПК України суд досліджує безпосередньо під час судового засідання, підозрюваний може чинити тиск на свідків, враховуючи те, що в тому числі на підставі їх показань під час досудового розслідування було встановлено, що в діях ОСОБА_4 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Також не виключається можливість чинити тиск на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також особливо чинити тиск на експерта. Дане твердження заслуговує наразі на особливу увагу. Так, в матеріалах кримінального провадження №0000010 від 26.01.2022 наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо розяснення висновку.

Обґрунтовуючи наявність і ступінь ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення враховує, що згідно із п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на потерпілого, свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

На підставі викладеного сторона обвинувачення дійшла до висновку, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, має місце у зв`язку із не проведенням у судовому засіданні допиту свідків та інших підозрюваних.

Слід зазначити також, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні ряду злочинів, спрямованих проти життя та здоров`я неповнолітнього, тому соціальні наслідки та можлива суспільна реакція виправдовує необхідність попереднього ув`язнення підозрюваного.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене, сторона обвинувачення вважає, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без альтернативи застосування застави, є обґрунтованою та необхідною мірою, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисних тяжких кримінальних правопорушень, максимальним покаранням за який є позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку з чим, на думку сторони обвинувачення, існує ймовірний ризик, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та експерта у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи вище викладене, слідчий просив суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі арештному домі «Київський слідчий ізолятор» в межах строків досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, доводи прокурора щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши подані матеріали, дослідивши наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від слідства та суду, цим самим перешкоджати встановленню істини по справі, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання та продовжити строк дії застосування відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Зокрема, стороною обвинувачення доведено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки в ході здійснення досудового розслідування не встановлено, що підозрюваний має постійне місце роботи та місце проживання та засоби для існування, відтак стримуючі фактори, які б унеможливили переховування ОСОБА_4 відсутні.

Окрім того, ОСОБА_4 може чинити тиск на свідків, враховуючи те, що в тому числі на підставі їх показань під час досудового розслідування встановлено, що в діях підозрюваного є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Разом з тим, наявний ризик впливу на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також на експертів, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо роз`яснення висновку.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, заявлених ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_4 є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Посилання захисника на позитивні характеризуючі дані про особу підозрюваного, не виключають наявності зазначених ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Таким чином, виходячи з вищевказаного суд дійшов до висновку, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.40, 131, 132, 177, 178, 181, 193, 194, 197, 206, 309 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор», до 20 січня 2023 року (включно), в межах строків досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 25.12.2023 року о 15:30 годині.

Слідчий суддя Тетяна ДУБАС