Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції із застосуванням телекомунікаційної платформи "EasyCon" та під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" матеріали кримінального провадження № 0000437 щодо ОСОБА_8 та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Городня Чернігівської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України,

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Броварським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, і ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194 КК України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2023 за результатом розгляду клопотання прокурора ОСОБА_8 і ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 21.01.2024 включно.

Зі змісту апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю або застави.

Як зазначає захисник, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що 23 жовтня 2015 року вони за попередньою змовою на автомобільній дорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в районі с. Велика Димерка Броварського району Київської області вчинили напад на інкасаторський автомобіль, який належав ПАТ КБ "ПриватБанк", вбили з використанням вогнепальної зброї інкасаторів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і заволоділи грошовими коштами на загальну суму 14 598 268 грн. 53 коп.

ОСОБА_7 до цих кримінальних правопорушень непричетний, на чому наполягав з моменту затримання та пояснив, що ОСОБА_8 обмовив його з метою уникнення кримінальної відповідальності. В суді першої інстанції ОСОБА_8 відмовився від своїх показань щодо ОСОБА_7 і повідомив, що той участь у нападі та вбивстві інкасаторів не брав. Інші докази винуватості ОСОБА_7 у справі відсутні, і на даний час його підзахисний більше ніж 6 років незаконно утримується під вартою. Що стосується клопотання прокурора, то воно не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому не могло бути задоволене.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити і застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд тривалий час здійснює судовий розгляд кримінального провадження, і з ініціативи сторони обвинувачення ОСОБА_7 перебуває під вартою - спочатку в ДУ "Новгород-Сіверська УВП (№ 31)", в якій відбувають покарання особи, засуджені до довічного позбавлення волі, в камері для однієї людини, а потім в ДУ "Київський слідчий ізолятор". Сторона обвинувачення кожен раз подає до суду однотипні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу, в яких змінює лише дату звернення до суду. А останнє клопотання не відповідає вимогам ст.ст.184, 199 КПК України, оскільки не містить викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а містить лише абстрактні посилання на наявність ризиків. Отже, фактично, основною підставою для тримання ОСОБА_7 під вартою є тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішеннях у справах "Нечипорук і Йонкало проти Украни", "Бойченко проти Молдови", "Мамедова проти Росії".

На переконання захисника, клопотання прокурора необґрунтоване, і суд безпідставно його задовольнив, оскільки взагалі відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України. Доказів того, що обвинувачений буде переховуватися від суду, не надано. Фактично, всі докази вже досліджені, допитані свідки та обвинувачений ОСОБА_8 , у зв`язку з чим відсутній ризик незаконного впливу на цих осіб. Крім того, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 буде іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Тим більше, що прокурор у клопотаннях постійно посилається на наявність ризиків, які існували під час досудового розслідування, у той час як справа вже кілька років розглядається судом. Суд не врахував, що в одному з клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою вказано, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 06.06.2021, з чого захисник робить висновок, що вже з 07.06.2021 ОСОБА_7 незаконно тримається в місцях позбавлення волі, оскільки відповідне клопотання подане прокурором до суду 19.07.2021. При цьому звертає увагу, що арешт на автомобіль, на якому за версією досудового розслідування ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення і який визнаний речовим доказом, скасовано, а сам автомобіль повернуто власнику.

Стосовно особи обвинуваченого, то ОСОБА_7 одружений, має малолітню дитину, батьків, постійне місце проживання, тобто у нього є стійкі соціальні зв`язки. Тож, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який є більш м`яким заходом ізоляційного характеру, у даному випадку буде адекватним і достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки і таким, що зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК України ризикам.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, стверджуючи про те, що передбачені кримінальним процесуальним законом ризики не зменшилися і продовжують існувати; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника ОСОБА_6 про відсутність у кримінальному провадженні доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, давати оцінку відношенню іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_8 до висунутого йому обвинувачення, висловлюючи яке він повідомив суду, що ОСОБА_7 участь у нападі та вбивстві інкасаторів не брав. Такі пояснення ОСОБА_8 не є джерелом доказів, оскільки показання він не давав, і у будь-якому разі суд першої інстанції не вправі давати таку оцінку доказам, оскільки на цій стадії вони лише досліджуються і оцінка їм буде надана в судовому рішенні, ухваленому за наслідками судового розгляду.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за"і "проти"наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п.152 рішення ЄСПЛ у справі "Лабіта проти Італії").

Всупереч твердженням сторони захисту суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, зокрема, наявність малолітньої дитини і дружини.

Між тим, ці дані не спростовують правильність висновків про існування ризиків, ймовірність реалізації яких не зменшилася на даний час, і на це вказують такі обставини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, суспільно небезпечним наслідком якого стала смерть кількох осіб, і усвідомлює тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим. Свідки у цьому кримінальному провадженні ще не допитувались, оскільки після заміни суддів у складі колегії за ініціативою сторони захисту судовий розгляд розпочато з початку.

При цьому слід зважити й на те, що 08.11.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.305 КК України, про що повідомив прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, і це не заперечувалось стороною захисту, що може свідчити про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, який зазначався в клопотанні прокурора, проте не був врахований судом першої інстанції.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 стосовно утримання ОСОБА_7 в установі виконання покарань для осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, ніяким чином не впливають на законність та обґрунтованість ухвали суду.

У клопотанні прокурора містяться посилання на ризики, зазначені у ст.177 КПК України, і короткий виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про те, що вони не зменшились.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_9 на те, що з 07.06.2021 ОСОБА_7 незаконно тримається під вартою, то на підтвердження цих обставин він ніяких доказів не надав.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг захисників колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3