печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши заяву представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2023, у рамках кримінального провадження № 0000707, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2023, у рамках кримінального провадження № 0000707.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як передбачено статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Повноваження слідчого судді щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, регламентуються положеннями розділу ІІ КПК України «Заходи забезпечення кримінального провадження». При цьому з огляду на норми кримінального процесуального закону, такий контроль слідчим суддею здійснюється на стадії досудового розслідування кримінальних проваджень.

За приписами частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року у справі № 757/10897/23-к скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2023 (справа № 757/5812/23-к) на майно, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною на відчуження, розпорядження майном.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року виправлено описку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року, вказавши вірно дату на номер справи ухвалою якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно 23.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: грошові кошти у сумі 45980 доларів США, 550 Євро, а саме «ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023 (справа № 757/10201/23-к)».

24 листопада 2023 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 757/10897/23-к, за яким:

- скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023 (справа № 757/10201/23-к) на тимчасово вилучене майно 23.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: грошові кошти у сумі 45980 доларів США, 550 Євро;

- зобов`язано уповноважену особу у кримінальному провадженні № 0000707 повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно 23.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: грошові кошти у сумі 45980 доларів США, 550 Євро.

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом частини п`ятої статті 532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

За приписами статті 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

За правилами частин другої та п`ятої статті 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Чинні положення КПК України не встановлюють повноважень слідчого судді щодо вирішення заяв про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згадані вимоги заяви виходять за межі здійснення слідчим суддею судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, передбачених положеннями розділу ІІ КПК України «Заходи забезпечення кримінального провадження», та не охоплюються повноваженнями слідчого судді, визначеними у розділі ІІІ КПК України «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування».

КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору і справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Одним із таких видів спорів є спір між учасником виконавчого провадження та органом державної виконавчої служби з приводу його рішень, дій або бездіяльності, юрисдикція якого залежить від суду, що видав виконавчий документ, та правил судочинства, за яким було ухвалене рішення, що виконується.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Проте положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні.

Водночас частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі N 757/61236/16-ц (провадження N 14-431цс18).

За приписами частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За виконавчим листом № 757/10897/23-к, виданим 24 листопада 2023 року Печерським районним судом м. Києва, Офіс Генерального прокурора в особі прокурора ОСОБА_4 є стороною виконавчого провадження (боржником).

Ухвалу від 22 березня 2023 року постановлено слідчим суддею за правилами КПК України, натомість кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості вирішення слідчим суддею заяви сторони виконавчого провадження про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а відтак приходжу до висновку про те, що така заява має бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до переконання, що заява представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не може бути розглянута в цьому суді.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, ч. 2 ст. 304, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Повернути заявнику заяву представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2023, у рамках кримінального провадження № 0000707.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1