ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000891 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця села Тарасівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, налагоджувальника AT «Українська залізниця», вдівця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень;

за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.

ОСОБА_7 на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання про розподіл процесуальних витрат та речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою використання їх підроблювачем та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

Так, в листопаді 2016 року ОСОБА_7 біля будинку 16 по проспекту Праці в місті Дніпро зустрівся з невідомою особою (далі по тексту Особа 1), яка в ході розмови запропонувала ОСОБА_7 за 14000 гривень виготовити посвідчення водія з фотокарткою обвинуваченого, в якому вказати анкетні дані останнього, тобто підробити посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046.

Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» від 8 травня 1993 року № 340 посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Згідно з п.5.1 централізоване оформлення, видача, повернення та обмін посвідчень водія здійснюється територіальними сервісними центрами МВС у визначені законодавством строки.

Погодившись з пропозицією Особи 1 у ОСОБА_7 , в той же день, тобто в день зустрічі та розмови з Особою 1, виник кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво в підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, а саме посвідчення водія.

Реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво в підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, ОСОБА_7 в той же день, тобто в день зустрічі та розмови з Особою 1, біля будинку 16 по проспекту Праці в місті Дніпро, передав Особі 1 фотокартку зі своїм зображенням для подальшого її поміщення на водійське посвідчення, та свої повні анкетні дані, з метою подальшого використання водійського посвідчення.

Після цього, Особа 1, в невстановлений час, місці, використовуючи отриману від ОСОБА_7 фотокартку з його зображенням та його анкетні дані, за допомогою поліхромоного знакодрукуючого пристрою струменевим та термотрансферними способами надрукувала посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », з фотокарткою ОСОБА_7 , тим самим підробила офіційний документ, а саме посвідчення водія.

13 листопада 2016 року у невстановлений час Особа 1, перебуваючи біля будинку 16 по проспекту Праці в місті Дніпро, за 14000 гривень передала ОСОБА_7 завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », з фотокарткою ОСОБА_7 , яке останній почав зберігати при собі з метою подальшого використання.

Бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку, аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Зображення з лицьового та зворотного боків посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », а саме: штрихів фонового зображення захисної сітки, тексту бланку, нанесено за допомогою поліхромоного знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом нанесення зображень.

Зображення штрихів вихідних даних підприємства-виробника, а також штрихів основного друкованого тексту, яким заповнено дослідження бланк (персональних даних), включаючи серію та номер документу нанесено термотрансферним способом друку.

Продовжуючи свою кримінальну-протиправну діяльність ОСОБА_7 , 18 листопада 2023 року близько 22 годин 00 хвилин, маючи кримінально-протиправний умисел на використання завідомо підробленого документу, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », з фотокарткою ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що зазначене посвідчення підроблене, їхав на автомобілі Kia Cerato, н.з. НОМЕР_2 по вулиці Янтарна в місті Дніпро, та біля будинку № 40 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції Д1П1 в Дніпропетровській області.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробле`ного документу, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на вимогу поліцейського Управління патрульної поліції Д1Ш в Дніпропетровській області надати документ, що підтверджує право на керування транспортним засобом, пред`явив підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », з фотокарткою ОСОБА_7 .

Бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 12.11.2016, ТСЦ 8046 на ім`я « ОСОБА_7 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку, аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Зображення з лицьового та зворотного боків посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_7 », з фотокарткою ОСОБА_7 , а саме: штрихів фонового зображення захисної сітки, тексту бланку, нанесено за допомогою поліхромоного знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом нанесення зображень.

Зображення штрихів вихідних даних підприємства-виробника, а також штрихів основного друкованого тексту, яким заповнено дослідження бланк (персональних даних), включаючи серію та номер документу нанесено термотрансферним способом друку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури не оскаржуючи правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, закрити кримінальне провадження в цій частині. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд, розглянувши дане кримінальне провадження та встановивши обставини звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, безпідставно визнав останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та призначив йому покарання за цим законом, після чого звільнив його від кримінальної відповідальності, чим, фактично прийняв два протилежних судових рішення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, закривши кримінальне провадження в цій частині та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Інші учасники апеляційного перегляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався не у повному обсязі, а відповідні доводи апеляційної скарги прокурора є частково обґрунтованими з огляду на таке.

За змістом статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі...

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі 735/1121/20 ).

Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав є: (1) якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності; (2) якщо протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); (3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); (4) законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України і відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив в листопаді 2016 року та 18 листопада 2023 року.

Таким чином, з в листопаді 2019 року строки давності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у цьому кримінальному провадженні закінчились.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який переглядається у цьому апеляційному провадженні, ухвалений 11 грудня 2023 року, тому суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 285 КПК України, мав роз`яснити обвинуваченому право на звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав та його право на звернення до суду з відповідним клопотанням.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм матеріального та процесуального закону, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 - 4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного провадження встановлені матеріальні та процесуальні підставі для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся внаслідок ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування та/або суду, строк з урахуванням його переривання, сплинув.

Отже, станом як на дату ухвалення оскарженого вироку 06 червня 2023 року, так і на час здійснення апеляційного провадження та постановлення цієї ухвали, сплинув трирічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, визначений в ст. 49 КК України, ухвалений вирок щодо останнього не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що хоча суд першої інстанції і застосував положення ст. 49 КК України та закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, однак, в той же час, визнав останнього винуватим за вказаним Законом та призначив покарання, що, як слушно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що маж наслідком скасування судового рішення в цій частині.

Колегією суддів відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив їх задовольнити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, обвинувачений підтвердив, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, встановлення вищевикладених обставин є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Тільки у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 ст. 285 КПК України).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В той же час, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Натомість, в своїй апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ставить питання про скасування вироку суду в частині призначення покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 в цій частині, тобто його апеляційні вимоги сформульовані не у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону, оскільки ним не ставиться питання про скасування вироку в частині засудження особи за відповідною статтею, у зв`язку з чим його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження в цій частині, а в іншій частині вирок суду першої інстанції має бути залишений без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України скасувати.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4