Провадження №1-кс/369/4296/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: заявника ОСОБА_3 , що діє в інтересах ТОВ «Мішем», ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 , про відвід слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від участі від розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 перебуває на розгляді клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Мішем», про скасування арешту майна, яке накладено в рамках кримінального провадження № 0000218 від 19.01.2023 року.

28.12.2023 року від адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Мішем», що є третьою особою, щодо майна якого вирішувалося питання про арешт майна,в рамках кримінального провадження № 0000218 від 19.01.2023 року, надійшла заява про відвід слідчого судді ОСОБА_5 .

Свою заяву заявник мотивувала тим, що 07.12.2023 року нею була подана заява про відвід слідчого судді ОСОБА_6 , в провадженні якої на той момент перебувало подане нею клопотання про скасування арешту, однак в той же день заява про відвід слідчого судді не була передана до канцелярії суду. У зв`язку з чим, 14.12.2023 року нею було повторно подано заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .

Однак, 18.12.2023 року через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» адвокат ОСОБА_7 отримала ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 від 11.12.2023 року, яка у порушення вимог ч. 1 ст. 81 КПК України, самостійно вирішила заявлений їй відвід.

При цьому, слідчим суддею ОСОБА_6 не було того ж дня передано справу за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про скасування арешту майна, на новий автоматизований розподіл, для визначення слідчого судді, що буде розглядати клопотання.

У зв`язку з чим, адвокатом ОСОБА_3 було надіслано до суду клопотання про здійснення повторного автоматизованого розподілу її клопотання щодо скасування арешту.

При цьому, лише 25.12.2023 року їй до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» надійшло повідомлення, що вказане клопотання було перерозподілено на слідчого суддю ОСОБА_5 .

Таким чином, у порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 року № 25, ухвала слідчого судді ОСОБА_6 від 11.12.2023 року того ж дня та на наступний день, які були робочими днями, зареєстрована у системі документообігу судуне була та справа не передана на автоматизований розподіл справ між суддями.

Внесення даної ухвали в автоматизовану систему документообігу відбулося лише 18.12.2023 року, про що заявнику стало відомо з відповіді на адвокатський запит ДП «Центр судових сервісів».

При цьому, під час опрацювання заявником даних автоматизованого розподілу справ між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в період з 11.12.2023 року по 15.12.2023 року, період з 18.12.2023 року по 22.12.2023 року, встановлено, суддя ОСОБА_5 був виключений з автоматизованого розподілу справ, як слідчий суддя.

Водночас, з відповіді Києво-Святошинського районного суду Київської області заявнику стало відомо, що спеціалізацію слідчого судді у Києво-Святошинському районному суді Київської області мають судді ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . А також, те, що автоматизований розподіл її справи не здійснювався судом, оскільки в період з 18.12.2023 року по 22.12.2023 року єдиним слідчим суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області була саме ОСОБА_6 , що не узгоджується з попередньою відповіддю наданою на адвокатський запит заявнику.

Отже, на думку заявника справа повинна була бути розподілена з 11.12.2023 року по 18.12.2023 року між слідчими суддями ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

У зв`язку з наведеним, заявник вважає, що справа № 369/19771/23 навмисно не була надана на автоматизований розподіл, для передачі її конкретному судді, а саме судді ОСОБА_5 .

Таким чином, на думку заявника, автоматизований розподіл справи № 369/19771/23, було здійснено з порушенням ч. 3 ст. 35 КПК України та у незаконний спосіб передано її на розгляд слідчому судді ОСОБА_5 , що дає підстави не довіряти слідчому судді. У зв`язку з чим, останній підлягає відводу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що діють в інтересах ТОВ «Мішем», як третьої особи, щодо майна якої накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000218 від 19.01.2023 року, заяву про відвід підтримали та з підстав вказаних у заяві просили суд її задовільнити у повному обсязі та відвести від розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Мішем» про скасування арешту майна, слідчого суддю ОСОБА_5 .

Інші учасники провадження, у судове засідання не з`явились, про день, час та місце засідання повідомлялись належним чином, що не перешкоджає вирішення заяви про відвід, відповідно до вимог ч. 3 ст. 81 КПК України.

Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали заяви про відвід слідчого судді та матеріали клопотання про скасування арешту суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Стаття 56 Закону України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки Судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності відповідно до n.l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) /ВП), § 98).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні ч. 2 ст. 80 КПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або суду, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи № 369/19771/23, згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 29.11.2023 року, клопотання ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про скасування арешту майна надійшло до провадження слідчого судді ОСОБА_6 .

У даній справі адвокатом ОСОБА_3 - 07.12.2023 року слідчій судді ОСОБА_6 було заявлено відвід (заява за вх. № 58306).

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_6 від 11.12.2023 року було задоволено відвід.

Проте, згідно з протоколом атоматичного визначення слідчого судді від 25.12.2023 року справу № 369/19771/23 було передано до провадження слідчого судді ОСОБА_5 лише 25.12.2023 року.

Тобто, вищевказана справа не була передана для повторного автоматичного визначення судді ні в день постановлення ухвали, ні на наступний день.

При цьому, як вбачається з наявної у матеріалах заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_5 , відповіді ДП «Центр судових сервісів» ухвала слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_6 від 11.12.2023 року по справі № 369/19771/23 (провадження № 1-кс/369/3998/23) надійшла до бази даних лише 18.12.2023 року о 18:57 год.

Вищевикладене вказує на те, що повторний автоматизований розподіл справи було здійснено з порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України, з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Отже, суддя та інші особи позбавлені можливості впливати на формування складу суду для розгляду конкретної справи, що спрямовано на забезпечення реалізації учасниками справи права на судовий захист незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, як складової права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прядок визначення складу суду для розгляду кримінального провадження визначений у ст. 35 КПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 35 КПК України склад суду у кримінальному провадженні є незмінним, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до положень ст. 82 КПК України, у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) слідчого судді кримінальне провадження передається на розгляд іншому слідчому судді. Слідчий суддя на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або судді-доповідача для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, крім випадків, установлених законом.

Порядок документообігу у суді регламентується Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Ради суддів України від 06 жовтня 2022 року № 31 (далі Положення) та Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міста Києва та Севастополя, апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Поряд з цим порядок документообігу Києво-Святошинського районного суду Київської області здійснюється згідно з затвердженим рішенням зборів суддів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2015 № 11 «Засади використання автоматизованої системи документообігу Києво-Святошинського районного суду Київської області».

Відповідно до якого, документообіг Києво-Святошинського районного суду Київської області (далі документообіг суду) - це проходження документів у суді з моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення (п.1.1). Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються у суді на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу (п.1.2).

При цьому, вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується працівниками апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов`язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження. У разі неможливості з об`єктивних причин здійснити реєстрацію вхідної кореспонденції в день її надходження, така кореспонденція реєструється в автоматизованій системі в термін, визначений у розпорядженні керівника апарату суду з зазначенням причин встановлення такого терміну (п. 2.2.1).

Розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату Києво-Святошинському районного суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ (п. 2.3.1).

У разі задоволення відводу або самовідводу судді (судді-доповідача або всього складу суду, якщо судова справа розглядається колегією суддів), якому розподілено судову справу для розгляду, судова справа підлягає повторному автоматизованому розподілу без урахування цього судді (судді-доповідача або всього складу суду, якщо судова справа розглядається колегією суддів) з метою заміним судді або суддів що вибули (п.2.3.47).

У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) повторний автоматизований розподіл або ж заміна судді (суддів) у випадках, передбачених пунктом 2.3.49 Положення здійснюється на підставі вмотивованого рішення про відвід (самовід) судді (суддів) (п. 2.3.50).

Таким чином, з огляду на те, що питання про відвід слідчого судді був задоволений 11.12.2023 року, а справа № 369/19771/23 була передана на автоматизований розподіл та в подальшому розподілена лише 25.12.2023 року, суд дійшов висновку, що розподіл судової справи було здійснено з порушенням вимог ч. 3 ст. 35 КПК України.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що не уповноважений на встановлення та перевірку відповідності рішення слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_6 від 11.12.2023 року вимогам чинного законодавства.

Тому, дослідивши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 , враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість і вмотивованість заявленого відводу слідчого судді ОСОБА_5 , у заяві наведені підстави, які є достатніми для її задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 35, 75, 80-82 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 , про відвід слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Справу №369/19771/23, передати до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_10