Справа № 487/6441/23
Провадження № 1-кс/487/3656/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000360 від 16.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

18.09.2023 року прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 16.09.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000360, звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на мобільний телефон білого кольору у чохлі синього кольору, марки Apple iPhone 11 із IMEI НОМЕР_1 , MEID НОМЕР_2 , та сім-картою з номером мобільного оператора НОМЕР_3 .

Прокурор у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи подав заяву, в якій клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В провадженні СД Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000360 від 16.09.2023, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 16.09.2023 в ході проведення огляду місця події, яке мало місце біля будинку № 1, який розташований по вул. Ліскова в м. Миколаєві, було виявлено громадянку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля якої на землі виявлено зіп-пакет із кристалічною речовиною невідомого походження.

Даний факт зареєстровано до ЖЕО Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за № 13305 від 16.09.2023 та в подальшому внесено до ЄРДР за №0000360 від 16.09.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Із наданих матеріалів вбачається, було відібрано пояснення у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому остання пояснила наступне: 16.09.2023 я замовила собі наркотичну речовину під назвою «Солі». Замовила наркотичну речовину на телеграм каналі в чат боті « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». О 11:00 годин я прийшла за адресою : АДРЕСА_1 , біля залізничних колій, з метою забрати закладку. Про місцезнаходження закладки я дізналась із повідомлення на мій мобільний телефон. Прийшовши за вищезазначеною адресою з метою забрати закладку, я була зупинена працівниками поліції.

В подальшому, 16.09.2023 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , біля залізничних колій, на підстави заяви про добровільну видачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон білого кольору у чохлі синього кольору, марки Apple iPhone 11 із IMEI НОМЕР_1 , MEID НОМЕР_2 , та сім-картою з номером мобільного оператора НОМЕР_3 . Вилучено майно поміщено до сейф-пакету № WAR1119741.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, та, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у цьому випадку накладається арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладене, у зв`язку із недоведеністю необхідності такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000360 від 16.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1