справа № 619/2648/23
провадження № 1-кп/619/74/24
ВИРОК

іменем України

25 січня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні під час підготовчого судового засідання в залі суду в місті Дергачі обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001154 від 05.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.402 КК України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Славутського району Хмельницької області, українця, громадянина України, не одружений, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець призваний під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , працюючий на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу третьої стрілецької роти у військовому званні - солдат, раніше не судимий,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 №3 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 передана в оперативне підпорядкування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та 02.05.2022 відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2022 № 136 прибула у Харківську область для виконання завдань за призначенням.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента Україн №259/2022 з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. НОМЕР_4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у складі 3-ї стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 на початку травня 2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 02.05.2022 близько 14 год. 00 хв. Командиром 3-ї стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 вишикувано особовий склад роти, в тому числі солдата ОСОБА_4 у передмісті населеного пункту Золочів Харківської області з метою доведення бойового розпорядження №12ДСК від 02.05.2022, яке було видано на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №136 від 02.05.2022.

Під час шикування капітіном ОСОБА_6 в усному порядку було доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 №12ДСК до підлеглого особового складу щодо вибуття 3 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в район населених пунктів Цапівка-Одноробівка-Баранівка.

Будучи невдоволеним наказом щодо вибуття в район населених пунктів Цапівка-Одноробівка-Баранівка, солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ вибувати до вищезазначених населених пунктів для виконання бойового завдання, чим підірвав боєготовність та боєздатність 3 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Після чого, особовий склад 3 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 вирушив виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 №12ДСК щодо вибуття в район населених пунктів Цапівка-Одноробівка-Баранівка, а солдата ОСОБА_4 було розброєно та направлено в інший пункт тимчасової дислокації.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування сторони уклали та надали угоду про визнання винуватості від 05.06.2023 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 , повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні також просить затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором, і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що угода була укладена добровільно обвинуваченим, у його присутності, із дотриманням вимог КПК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки її умови не суперечать нормам законодавства.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, узгоджені вид та розмір покарання, цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, а також тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, та його дії судом кваліфіковані, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 позитивно характеризується.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та впливають на прийнятя рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого, а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за с. 4 ст. 402 КК України, застосувати ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення, та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження стороком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави двадцять відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищенний за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України -непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін угоди або інших осіб.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст.373, 374, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 05.06.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001154 від 05.06.2023, за ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді службового обмеження стороком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави в розмірі двадцять відсотків.

Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищенний за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої статтею 389-1КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили післяухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Суддя ОСОБА_1