Номер провадження: 11-кп/813/958/24
Справа № 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

В Малиновському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000660 від 07.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених, ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ст. 357 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.189, ч.2 ст.146, ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.02.2024 року.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він тривалий час перебуває під вартою, клопотання прокурора ґрунтується на припущеннях, ризики заявлені прокурором не доведені.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який наразі утримується під вартою, не висловив бажання приймати участь у розгляді його скарги особисто.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України у складі групи осіб, спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, а також, задовольнивши клопотання прокурора, погодився із наявністю раніше встановлених та вказаних в клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суд при прийнятті рішення врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює та не має міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, можливого впливу на свідків та потерпілих у вказаному провадженні чивчинення іншого кримінального правопорушення, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не може не розуміти тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

Про існування ризику вчинення ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення свідчать відомості про його особу, оскільки обвинувачений не має офіційного місця роботи та законних джерел доходів, шляхи надходження доходів для життєдіяльності не відомі, раніше неодноразово судимий, у зв`язку з чим може вдатися до спроб вчинення інших злочинів, в тому числі злочинів проти власності.

Апеляційний суд враховує, що на даний час судом першої інстанції судовий розгляд кримінального провадження розпочато, не допитані потерпілі та свідки, а тому існує реальний ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачений може спробувати здійснювати тиск на цих учасників провадження з метою змінювати покази, а отжев даному кримінальному провадженні існують реальні ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду чи впливу на свідків та потерпілих, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування ухвали суду першої інстанції.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи обвинуваченого відносно того, що він тривалий час утримується під вартою, судовий розгляд ще не завершений, у зв`язку з чим, вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття невідкладних заходів, щодо дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 196, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за .4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою- залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4