Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/538/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2023 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Високі Байраки Кіровоградського району Кіровоградської області, одруженого, батька неповнолітньої дитини, командира електрогазового віділення технічного взводу аеродромно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 28.11.2023 року з визначення застави у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 322 080 грн.

інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 ,

підозрюваний ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту. Зменшити розмір застави ОСОБА_7 з 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на мінімальний, мотивуючи тим, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, не прийнято до уваги всі обставини та докази на які посилалась сторона захисту, невірно оцінені ризики, які не доведені належними доказами, не в повній мірі враховано особу підозрюваного. Так, ОСОБА_7 добровільно з`явився на розгляд слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З цього виходить, що ОСОБА_7 не має мети переховуватись від слідства, перекручувати визначальні обставини в справі, знищувати сліди злочину чи здійснювати вплив на свідків чи потерпілих по справі. Доводи слідчого про те, що перебуваючи на свободі існує ризик переховування від органів досудового розслідування або суду, вчинення інших кримінальних правопорушень або продовжити дане кримінальне правопорушення, не підтверджено доказами наданими до клопотання. Також при обранні запобіжного заходу судом не враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, фактично проживає разом із сім`єю, на обліках у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, отже наведене підтверджує, що має він міцні соціальні зв`язки. Зазначає, що в матеріалах клопотання відсутні докази того, що на теперішній час існують підтверджені доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому на час досудового розслідування ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому, сама лише тяжкість кримінального правопорушення, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи. Вказує також на те, що визначена судом застава у 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є непомірною і внести її ОСОБА_7 неможливо. Так, слідчим суддею при визначені розміру застави не встановлено дійсний майновий та сімейний стан підозрюваного, і, матеріали справи не містять про це даних, тому застава у зазначених межах є завідомо непомірною для нього.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.05.2023, о 10:14 год., перебуваючи на посаді командира електрогазового віділення технічного взводу аеродромно-технічної роти, військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст.ст.11, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.ст.1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України», ст. ст. 6, 7, 9, 13, 14, 15 «Положення по порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, п.п. 2.15, 3.1.1, 3.1.9 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних силах України» №3000 від 16.07.1997, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в умовах воєнного стану, з території військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 викрав військове майно - дизельне паливо у кількості 2000 літрів, шляхом відвантажування його до транспортного засобу Volkswagen Transporter Syncro з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані як викрадення військовослужбовцями іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України, про що 28.09.2023 йому повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2023 частково задоволено клопотання слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (з дислокацією у м. Кропивницький) про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000020 в межах строку досудового розслідування, по 28.11.2023 включно, з визначенням застави. Рішення слідчого судді мотивовано тим, що злочин, в якому пред`явлено ОСОБА_7 повідомлення про підозру є: умисним, особливо тяжким, об`єктом посягання якого є порядок несення військової служби у період воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб. Коло можливих співвиконавців остаточно не встановлено. Домашній арешт, порука, застава не забезпечить на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Враховано також слідчим суддею і те, що ОСОБА_7 , як спеціальний суб`єкт, порушив військовий статут внутрішньої служби Збройних Сил України, присягу та обов`язки покладені на нього, як на військовослужбовця. Такі дії підозрюваного є неприйнятною формою зухвалої поведінки військовослужбовця. Тобто існує ризик вчинення нового злочину. Крім того, місце реєстраційного обліку та тимчасове місце дислокації не співпадає з місцем проведення досудового розслідування, тобто існує ризик неявок. Також, підозрюваний у військовій частині займає керівну посаду. Обізнаність про місце роботи свідків та відстоювання власної правової позиції створить підґрунтя для незаконного впливу на очевидців, свідків-військовослужбовців які проходять службу разом з підозрюваним в одній військовій частині.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст.194 КПК України, правильно прийшов до висновку, про необхідність задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із матеріалів клопотання, при розгляді в суді першої інстанції клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу слідчий та прокурор довели обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується зібраними у ході проведення досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які долучені до матеріалів клопотання.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Тож, для запобігання встановленим ризикам слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених прокурором у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Така позиція суду першої інстанції цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, які характеризують підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , і міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обґрунтовано задоволено частково клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тож, доводи захисника щодо неврахування судом характеризуючих даних підозрюваного, зазначених в апеляційній скарзі, є безпідставними та не впливають на обґрунтований висновок слідчого судді в цій частині. До того ж, дані обставини існували і на момент вчинення останнім кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваного.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння злочину та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні в т.ч. інформацію щодо своєї ролі та конкретних дій, а також про інші факти чи об`єкти, що мають значення.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів враховує, що останній небезпідставно підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину в період воєнного стану введеного на території України, за який у разі доведення вини останнього, передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству шляхом реалізації встановлених ризиків.

При цьому суд вважає, що названі ризики досягають такого ступеню вірогідності, що жоден з менш суворих, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе відвернути зазначені ризики, що виправдовує тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

Доводи захисника про те, що підозрюваний має постійне місце проживання, проживає із сім`єю, а також про позитивну характеристику з місця проживання, відсутність судимостей, заслуговують на увагу колегії суддів, проте в даному випадку не можуть бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт за місцем проживання чи особисте зобов`язання.

Твердження захисника про те, що прокурором не наведені ризики передбачені КПК України, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу підозрюваного, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується вимог апелянта про зменшення підозрюваному встановленого судом розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення вимог апелянта в цій частині немає.

Так, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, слідчий суддя правильно врахував обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який посягає на суспільні інтереси проти власності, а також особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК України правильно визначив підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків. На думку апеляційного суду, з урахуванням даних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначений слідчим суддею розмір застави є прийнятним та буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що 04.10.2023 ним була внесена застава у розмірі, визначеним слідчим суддею.

А тому, при оцінці доводів апеляційної скарги про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає не обґрунтованими, зважаючи на те, що застава внесена і підозрюваний перебуває під дією запобіжного заходу у вигляді застави.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: