В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1743/23

30 листопада 2023 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000091 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , останнє фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, депутатом не обирався, розлученого, не працюючого, засудженого вироком Комсомольського районного суду м. Херсон 25.11.2013 за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, покарання не відбуте, судимість не погашена,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України;

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 вчинив підроблення посвідчення водія, яке є офіційним документом, що видається уповноваженою установою і надає спеціальне право, з метою подальшого його використання, а також використовував завідомо підроблений документ.

Кримінальне правопорушення вчинив при таких обставинах.

Будучи засудженим вироком Комсомольського районного суду м.Херсон від 25.11.2013 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покараня у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з метою ухилитись від призначеного покарання ОСОБА_4 в кінці 2013 року виїхав із м.Херсон.

Перебуваючи у м.Тернополі протягом 2016 року, більш точної дати органом досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_4 взяв у тимчасове користування автомобіль у знайомого ОСОБА_5 , у якому також знаходилось посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 27.06.2001 року, категорії «А» та «В».

Оскільки, ОСОБА_4 перебував у державному розшуку, як особа, яка ухиляється від виконання вироку суду, яким його засудженого до покарання у виді позбавлення волі, маючи оригінал посвідчення ОСОБА_5 , вирішив виготовити посвідчення водія на вигадане ім`я, з метою створення можливості керування транспортними засобами, а також для запобігання виявлення його справжніх анкетних даних правоохоронними органами.

Згідно п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання,маючи на меті підробити посвідчення водія, яке є офіційним документом, що надасть йому право подальшого керування транспортними засобами, з метою приховування своїх справжніх анкетних даних, у невстановленому досудовим розслідуванні місці, за допомогою комп`ютерного графічного редактора виготовив посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 27.06.2001 категорії «А», «В» на ім`я ОСОБА_6 . В подальшому роздрукував вказане посвідчення із власним фото за допомогою кольорового принтера та заламінував.

Таким чином, ОСОБА_4 підробив посвідчення, яке видається уповноваженою установою і надає права, з метою особистого використання.

Після виготовлення посвідчення водія, ОСОБА_4 з 2016 року по 23 жовтня 2023 року, усвідомлюючи, що він порушує вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», умисно періодично використовував завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 27.06.2001 категорії «А», «В», оформлений на ім`я ОСОБА_6 , у власних потребах, а саме для керування транспортними засобами та підтвердження своєї особи.

23.10.2023 року, близько 07:30 години, ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Івасюка в смт. Богородчани, зазнав перевірки зі сторони працівників СКП відділення поліції № 2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в області документів на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та п.11 розпорядження КМУ №181-р від 24.02.2022 «Питання запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні».

У ході перевірки документів працівниками поліції, ОСОБА_4 усвідомлюючи характер своїх дій, пред`явив працівникам поліції завідомо підроблений документ - підроблене ним раніше посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 27.06.2001 категорії «А», «В», тобто використав підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у використанні завідомо підробленого документа.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що, будучи засудженим у 2103 році Комсомольским районним судом м.Херсона до покарання у виді позбавлення волі, з яким не погоджувався, вирішив уникнути призначеного покарання і виїхав із постійного місця проживання. При цьому розумів, що не може користуватись документами, які ідентифікують його особу. У 2016 році, проживаючи протягом певного часу у м.Тернопіль познайомився з ОСОБА_5 , який і надав йому в силу певних обставин свій автомобіль, в якому знаходилось посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 . Скориставшись нагодою, він сфотографував на цифровий носій посвідчення водія ОСОБА_5 , а тоді самостійно, використовуючи комп`ютерну програму «Фотошоп» відредагував зображення, заначивши на бланку прізвище особи ОСОБА_6 , дані про якого знайшов у інтернеті. У такий спосіб виготовив два екземпляри посвідчення водія. Один екзепляр підробленого посвідчення незабаром, у 2016 році, при перевірці був вилучений працівниками поліції у м.Дубно. З того часу уникав демонструвати підроблене посвідчення працівникам поліції і використовував його лише для засвідчення даних про особу в окремих випадках в інших установах чи організаціях.

23.10.2023 року, близько 7 год.30 хв. при перевірці його працівниками поліції за місцем фактичного проживання в АДРЕСА_2 він пред`явив підроблене посвідчення і ця обставина була виявлена.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, їх кваліфікацію, обвинувачений та прокурор вказали на недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. Тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, перевіривши в ході допиту обвинуваченого, чи правильно розуміє він зміст цих обставин, а також переконавшись, що сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого немає, роз`яснивши наслідки, передбачені ч.2 ст.394 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.358 як підробленні посвідчення водія, яке є офіційним документом, що видається уповноваженою на виконання функцій держави установою, яка має право видавати такі документи, що надають спеціальні права, з метою подальшого використання, а також за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та інші обставини кримінального провадження.

Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано рецидив, тобто вчинення нового кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети, принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності і даним про особу винного.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення не відбувши покарання за вироком Комсомольського районного суду м.Херсон від 25.11.2013 року, яким він засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, і від відбування якого фактично ухилявся.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Водночас, при постановленні вироку суд також враховує положення ст.49 КК України. При цьому суд виходить з того, що на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбчаного ч.1 ст.358 КК України (2016р.) положення ст. 12 КК та ст. 49 КК діяли в ред. Законів N 4025-VI від 15.11.2011 та N 1183-VII від 08.04.2014 (відповідно). При постановленні судом вироку положення ст. 12 КК діють в ред. Закону N 2617-VIII від 22.11.2018, а положення ст. 49 КК - в ред. Закону N 2160-IX від 24.03.2022.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.358 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно зі ст. 12 КК у ред. Закону N 4025-VI від 15.11.2011 є злочином невеликої тяжкості, а у ред. Закону N 2617-VIII від 22.11.2018 - кримінальним проступком.

Ураховуючи положення п.2 ч.1 ст. 49 КК України, строк давності для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України становить три роки з дня вчинення кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, із дня вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто з 2016 року, на момент розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний вище кримінальний проступок минув.

При цьому підстав, визначених ч. 2 ст. 49 КК , які би свідчили, що перебіг давності зупинявся чи переривався, не встановлено. Тому, відповідно до ч. 5 ст.72 КК України ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч.1 ст.358 КК України.

Долю речових доказів по справі слід визначити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.122, 124 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим, засудити та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.

-за ч.4 ст.358 КК України у виді арешту строком на 4 місяці.

На підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України від призначеного покарання за ч.1 ст.358 КК України ОСОБА_4 звільнити.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комсомольського районного суду м.Херсона від 25.11.2013 року з урахуванням положень п. «а» ч.1 ст.72 КК України та визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки (вісім) місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 за вироком Комсомольського районного суду м.Херсона від 25.11.2013 року.

Речові докази - бланк підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 2868 грн. понесених витрат на проведення судової експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя