ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1028/23 Справа № 206/2573/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000124 від 17 червня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, який має середню освіту, не одруженого, пенсіонера, який є особою з інвалідістю 3 групи, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого (в силу ст. 89 КК України),

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Окрім того, судом скасовано заходи забезпечення кримінального провадження, вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також визначено долю речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 16.06.2022, близько о 23 год. 00 хв., у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним промислом. В той же час, ОСОБА_8 , перебуваючи на березі річки Самара, в районі вул. Томська, що в м. Дніпрі, діючи умисно, з метою зайняття незаконним рибним промислом, не маючи належного законного дозволу на зайняття рибним промислом, виданого компетентним органом у встановленому законом порядку, за допомогою гумового човна «Skipper відплив від берега р. Самара та руками закинув у воду заздалегідь заготовлену «жилкову сітку», тим самим встановив заборонене знаряддя лову риби.

Наступного дня, а саме 17.06.2022 близько 04 год 00 хв. ОСОБА_8 , прийшов на берег вищевказаної річки Самари, в районі вул. Томська, що в м. Дніпрі, та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним промислом, порушуючи п.3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року, та відпливши від берега за допомогою гумового човна «Skipper, руками витягнув раніше встановлену ним «жилкову сітку», у якій знаходились 1 голова риби виду «сазан», 2 голови риби виду «Судак», 1 голова риби виду «Окунь», 1 голова риби виду «карась сріблястий» та 1 рак, яку ОСОБА_11 поклав у свій гумовий човен марки «Skipper» та відплив назад до берега р. Самара, де був зупинений працівниками поліції. Тим самим, ОСОБА_8 , шляхом незаконного вилову риби цінних порід заподіяв істотну шкоду державі в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області, відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру, на загальну суму 18955 грн.

Умисні дії ОСОБА_8 , виразились в незаконному зайнятті рибним добувним промислом, яке заподіяло істотну шкоду, тобто у вчиненні кримінального право рушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та повторно дослідивши докази у кримінальному провадженні ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вказує на те, що з тексту виправдувального вироку залишається незрозумілим позиція суду першої інстанції, оскільки в мотивувальній частині вироку суд зазначає, що умисні дії ОСОБА_8 виразились в незаконному зайнятті рибним добувним промислом, яке заподіяло істотну шкоду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а у подальшому, що особа є невинуватою. Тобто, суд першої інстанції в мотивувальній частині дав чітку вказівку на винність особи, однак при цьому її виправдав.

Поряд із цим, прокурор вказує на те, що виправдовуючи обвинуваченого, суд у мотивувальній частині рішення посилався на недоведеність наявності об`єктивної сторони інкримінованою ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також на те, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано достатніх доказів, які б підтверджували обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а такому останній має бути виправданий за недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст, 249 КК України. На думку прокурора, підстава для виправдання ОСОБА_8 не відповідає жодній із закріплених у ч. 1 ст. 373 КПК України. До того ж, всі три підстави для виправдання, наведені у вироку, різняться між собою.

Окрім наведеного, прокурор вказує на те, що суд не дав жодної оцінки таким доказам: протоколу огляду місця події від 17.06.2022, розрахунку збитків до протоколу № 048030 від 17.06.2022, постановам про визнання речовими доказами матеріальних об`єктів від 17.07.2022. При цьому, суд першої інстанції не тільки порушив норми процесуального законодавства не вказавши чому він відкидає ці докази, а й не взяв до уваги й докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, оскільки вказаними доказами підтверджується винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому дій. Вказані факти свідчать про формальний підхід суду при здійсненні судового провадження.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом у кримінальному провадженні наданий стороною обвинувачення висновок судово-економічної експертизи № СЕ-19/104-22/21977 від 02.08.2022, оскільки він жодним чином не підтверджує обставини заподіяння істотної шкоди довкіллю внаслідок незаконного зайняття рибним добувним промислом. Між тим, суд не врахував, що цей висновок отриманий у встановленому законом порядку та ним підтверджується факт спричинення ОСОБА_8 збитків на загальну суму 18 955, 00 грн., які є вочевидь істотними. При цьому, прокурор вказує на те, що суд не звернув увагу на те, що вилов обвинуваченим риби було здійснено у заборонений період, що, крім іншого, також вказує на наявність істотної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 з доводами та вимогами прокурора не погоджується та просить вирок суду залишити без змін. Вимоги прокурора про допит свідків, про долучення до справи наказу потерпілого за № 34 від 22.03.2022 та повторне дослідження доказів, захисник вважає безпідставними, оскільки показання свідків не можуть бути доказом спричинення істотної шкоди та вчинення правопорушення ОСОБА_12 , а решта доказів були досліджені в суді першої інстанції, який надав їм належну оцінку.

Окрім цього, захисник зазначає, що обставини, викладені в обвинувальному акті є суперечливими, а пред`явлена ОСОБА_8 підозра необґрунтованою. Адвокат вказує на те, що в матеріалах справи вже є наявні докази притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, тоді як істотна шкода, яка на думку слідства завдана ОСОБА_8 , є недоведеною. На переконання захисту, докази зібрані досудовим слідством з порушенням КПК України та права на захист обвинуваченого, тому є недопустимими. Більш того, ці докази є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку, а можливості отримання інших доказів вже вичерпано. За цих обставин суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів та представника потерпілого, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог кримінального процесуального закону судом дотримано не було, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про недоведеність того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд керувався тим, що докази спричинення діями ОСОБА_8 істотної шкоди довкіллю обвинуваченням не надано.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що наведена позиція суду першої інстанції є помилковою.

Так, у своїх висновках, викладених у постанові від 21 квітня 2021 року

(справа № 708/392/18), Верховний Суд у справі за ч. 1 ст. 249 КК України, констатував, що у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України визначена обов`язковість призначення експертизи щодо визначення шкоди довкіллю. Колегія суддів врахувала, що імперативність цих вимог щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або цінні папери, що мають визначений грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків (шкоди), заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, коли достатньо загальновідомих і загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування. Це узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати ККС ВС в постанові від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18).

При цьому, суд зауважив, що у решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта.

Колегією суддів встановлено, що на виконання вимог ст. 242 КПК України, 22.07.2022 дізнавачем у кримінальному провадженні з метою встановлення збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, призначено експертизу, за результатами проведення якої відповідно до висновку № СЕ-19/104- 22/21977 від 02.08.2022 року експертом підтверджено розрахунок збитків на загальну суму 18 955, 00 грн, спричинених діями ОСОБА_8 .

Таким чином, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що органом досудового розслідування дотримано вимоги ст. 242 КПК України, що унеможливлює визнання факту спричинення збитків ОСОБА_8 таким, що встановлено всупереч вимогам кримінального процесуального закону.

Що стосується обставини визнання цієї шкоди істотною, то в даному випадку це належить до повноважень суду.

У постанові від 21 квітня 2021 року, Верховний Суд також зауважив, що відповідальність за кримінальне правопорушення проти довкілля, передбачене ст. 249 КК України, настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, таке: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено, тощо. Якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності для того підстав може нести відповідальність за ч. 3 або ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, на необхідність встановлення цих обставин при кваліфікації дій обвинуваченого вказав й суд, однак не звернув увагу на наявність доказів, що їх засвідчують, будь-якої оцінки їм не надав та обґрунтованих доводів стосовно неможливості їх врахування у вироку не навів.

Колегією суддів встановлено, що суд дослідив, зокрема:

- постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні від 17.07.2022р., згідно з якою гумовий човен «Skipper» був визнаний у даному кримінальному провадженні доказом і переданий на відповідальне зберігання до камери схову ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.п. 11);

-постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні від 17.07.2022р., згідно з якою жилкова сітка була визнана у даному кримінальному провадженні доказом і передана на відповідальне зберігання до камери схову ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.п.12);

- постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні від 17.07.2022р., згідно з якою карась сріблястий -1 шт., судак - 2 шт., окунь - 1шт., сазан 1 шт., рак 1 шт. були визнані у даному кримінальному провадженні доказом і передані на відповідальне зберігання до «Рибоохоронний патруль» Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області (а.п. 14);

- ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022р. про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході огляду місця події 17.06.2022р., а саме на жилкову сітку і гумовий човен «Skipper» (аркуші кримінального провадження 21-22).

Як вбачається з оскаржуваного вироку, наведені докази з-поміж інших суд визнав такими, що не можуть свідчити про спричинення ОСОБА_8 істотної шкоди.

Між тим, у тексті зазначених процесуальних документів містяться відомості про те, що обвинувачений здійснював вилов риби у заборонений період - Нерест. Аналогічні дані зазначені й у витягу з ЄРДР.

Наведені обставини суд залишив поза увагою, не перевірив їх під час судового розгляду та, відповідно, не врахував при вирішенні питання наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, внаслідок чого допустивши неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду встановлено, що за наявності в матеріалах об`єктивних даних, які можуть свідчити про обґрунтованість обвинувачення, суд, не навівши докладних мотивів їх неврахування та не спростувавши недоцільності їх перевірки, дійшов передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про наявність у суду апеляційної інстанції повноважень для ухвалення свого рішення, колегія суддів виходить з того, що ці обставини не були предметом дослідження у суді першої інстанції, тоді як апеляційному суду не було надано достатніх даних, які б засвідчували їх існування, а також клопотань для здійснення їх належної перевірки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зважаючи на те, що судочинство як найдієвіший інститут забезпечення верховенства права має ґрунтуватись, зокрема, на такому принципі, як диспозитивність, а згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, апеляційний суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний створити необхідні рівні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, керуючись положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, ретельно перевірити та надати належну оцінку викладеним вище обставинам, зокрема всебічно, повно та об`єктивно дослідити докази у справі та надати їм належну оцінку, а також перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст.ст.7, 9, 370, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, керуючись КПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4