ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 136/430/22

провадження № 51-4877км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вироки Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року та Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Хортицького районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2011 року за ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 роки 6 місяців,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, частинами 2,3ст. 185 КК та

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шевченка Приазовського р-ну Запорізької обл., жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 червня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, частинами2, 3 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 187КК - на строк 9 років; за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 9 років 3 місяці із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня затримання - з 31 січня 2022 року.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 червня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК,та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня затримання - з 31 січня 2022 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, цивільного позову, арешту майна і речових доказів.

За вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, маючи незняту та непогашену судимість за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2005 року за ч. 5 ст. 185 КК, умисно, повторно, вчинив нові кримінальні правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 26, 27, 28 січня 2022 в обідню пору, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, на ґрунті раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, будучи вільнонайманим робітником в ПП « ОСОБА_9 », перебуваючи в приміщені котельні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться в АДРЕСА_6 та належить ОСОБА_9 , виявив: в нижній відкритій шухляді дерев`яної тумби - електричну дриль торгової марки «Sparky» моделі «Bur 150 Cet», вартістю 1566, 75 грн; в верхній напіввідкритій шухляді дерев`яної тумби - шурупокрут (шуруповерт) торгової марки «Энергомаш» моделі «ДШ-3118ЛБУ» у комплекті із зарядним пристроєм та акумулятором, вартістю 1574, 24 грн; на металевій полиці - кутову шліфувальну машинку (болгарку) торгової марки «Makita» моделі «9069», вартістю 1292, 65 грн, які належать власнику приміщення, заволодів вказаними електроінструментами та зник з місця події, а викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вищевказану загальну суму.

Крім того, 28 січня 2022 року ОСОБА_7 у вечірню пору, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на території огородженого домоволодіння ОСОБА_10 , яке розташоване в АДРЕСА_3 , знаходиться бензопила, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через металевий профільний паркан, проник на територію подвір`я та заволодів бензопилою торгової марки «Green Garden» «СS-4400» в корпусі чорно-зеленого кольору, вартістю 1120 грн та зник з місця події, а викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Також, 30 січня 2022 року ОСОБА_7 , починаючи близько з 10:00 упродовж доби спільно із ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , її матір`ю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи у житловому будинку, який розташований у АДРЕСА_4 , у якому проживає ОСОБА_11 , спільно вживали алкогольні напої.

Близько 22:00 ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 таємно заволодіти грошовими коштами в сумі приблизно 50000 грн, які можуть зберігатись у касі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований у АДРЕСА_5 , у якому здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_14 , на що ОСОБА_8 погодився і вони попрямували до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Прибувши на місце події, близько 22:30, достовірно знаючи, що у приміщенні цього магазину може перебувати ОСОБА_15 , який за проханням ОСОБА_14 періодично наглядає за приміщенням, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу покликав ОСОБА_15 під приводом повернення своїх документів, які можуть знаходитись у цьому приміщенні.

У свою чергу, ОСОБА_15 , відчинивши вхідні двері магазину, повідомив ОСОБА_7 , що жодних його речей у приміщенні немає і він нікого не впустить у будівлю. ОСОБА_7 схопив ОСОБА_15 своєю рукою за шию та заштовхнув його в середину приміщення, покликавши собі на допомогу ОСОБА_8 , який стояв поруч.

Після цього ОСОБА_7 повалив ОСОБА_15 на підлогу та почав наносити численні удари руками та ногами в обличчя останнього. ОСОБА_8 у свою чергу, будучи очевидцем вказаного, приєднався до побиття ОСОБА_15 .

У цей час ОСОБА_7 розуміючи, що опір ОСОБА_15 подолано та те, що ОСОБА_8 продовжує спричиняти йому тілесні ушкодження, почав здійснювати пошук товарно-матеріальних цінностей, якими можливо було б заволодіти. З цією метою ОСОБА_7 зайшов до кабінету, у якому знаходилась каса магазину та зберігались бухгалтерські документи, та почав відкривати шухляди тумб у пошуках майна, за наслідками чого виявив та заволодів грошима в загальній сумі 26 500 грн та ноутбуком торгової марки «Аsus» моделі «Х401А», вартістю 1275 грн, які належать ОСОБА_14 , а також мобільним телефоном ТМ «Nоkіа» моделі «1600», вартістю 103 грн, який належить ОСОБА_15 .

Після цього ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 разом із викраденим майном покинули приміщення магазину та зникли з місця події, а викраденим розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілим - ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 27 775 грн та ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 103 грн.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, забійної рани перенісся, забоїв та гематом лиця і голови, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вінницький апеляційний суд вироком від 01 червня 2023 року скасував вирок місцевого суду (в частині призначеного покарання) та ухвалив новий, яким призначив покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років; за ч. 3 ст. 187 КК - на строк 9 років із конфіскацією усього належного майна.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 9 років 3 місяці з конфіскацією усього належного майна.

Цим же вироком ОСОБА_8 призначив покарання за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією усього належного майна.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 03 червня 2021 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією усього належного майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту набрання вироком суду законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 31 січня 2022 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в рівних частках витрати на залучення експерта на загальну суму 62966, 82 грн.

В решті вирок залишено без змін.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У поданих касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Свою позицію обґрунтовує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Так, засуджений вважає, що судом невірно кваліфіковано його дії за ч. 3 ст. 187 КК та загалом заперечує встановлені судом фактичні обставини, оскільки, як він зазначає, охоронець самостійно відкрив двері магазину, тобто проникнення, на його думку, відсутнє. При цьому акцентує, що такі дії охоронця навпаки спровокували їх, адже якби охоронець діяв згідно з інструкцією, то викликав би поліцію, повідомив би власника і взагалі б не відчиняв би дверей магазину, то злочину не було б. Також акцентує на відсутності попередньої змови з ОСОБА_8 .

Зауважує, що суд безпідставно не застосував до нього ст. 69 КК під час призначення покарання, оскільки, як стверджує засуджений, він визнає вину в скоєному, однак не погоджується з кваліфікацією дій за ч. 3 ст. 187 КК. Також убачає упередженість суду під час розгляду кримінального провадження з огляду на те, що судом не враховано низки обставин, що пом`якшують покарання.

Крім іншого стверджує, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки, на його думку, у ньому відсутні відповіді на доводи апеляційної скарги сторони захисту.

- захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вироки судів першої та апеляційної інстанцій в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК та закрити провадження.

Сторона захисту у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам та фактичним обставинам у даному кримінальному провадженні, наголошує на тому, що у діях засудженого ОСОБА_7 відсутня така кваліфікуюча ознака інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, зокрема, за допомогою конклюдентних дій, адже, на її думку, відсутні докази, які б підтверджували такі дії між засудженими.

Також, заперечуючи встановлені фактичні обставини, стверджує, що в судовому засіданні безпідставно визнано доведеним факт заволодіння ОСОБА_7 грошима, адже під час обшуку в її підзахисного ці кошти не виявили і не вилучались, його співмешканка теж не бачила ніяких грошей, а інвентарна книга, яку надав потерпілий, не підтверджує причетність ОСОБА_7 до заволодіння коштами ОСОБА_14 . Додає, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК не визнавав, а відтак, з огляду на її доводи, і вчинення ним цього злочину не доведено.

На думку захисника, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, не звернув уваги на вищевказані доводи та безпідставно залишив без змін вирок місцевого суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК, чим допустив порушення вимог КПК, а також неправомірно відмовив у повторному дослідженні доказів.

Додає, що, обираючи вид і розмір покарання, судами не взято до уваги, що ОСОБА_7 мав намір добровільно з`явитися до поліції та здати ноутбук і телефон та повідомити про їх крадіжку, натомість його було затримано по дорозі в напрямку поліції, а також, що він є батьком двох дітей та страждає на тяжке інфекційне захворювання.

Таким чином, підсумовуючи, стверджує, що обрана судом міра покарання є занадто суворою.

Позиції учасників судового провадження

На касаційні скарг заперечень від учасників судового провадження не надходило.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали доводи, викладені в касаційних скаргах та просили їх задовольнити, прокурорОСОБА_5 заперечила проти їх задоволення, оскаржувані судові рішення просила залишити без змін.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за частинами 2, 3 ст. 185 КК у касаційному порядку засудженим та його захисником не оскаржуються.

Також в касаційному порядку не оскаржуються судові рішення щодо ОСОБА_8 .

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є: істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання засудженим та його захисником в касаційних скаргах установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилаються у своїх скаргах касатори, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на показання потерпілих, свідків, а також врахував письмові докази, зокрема, дані протоколів огляду місця події, речей, висновки експертиз тощо, зміст яких докладно відобразив у вироку.

Даючи оцінку вищенаведеним доказам, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, визнав їх належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, не містять суперечностей, доповнюють один одного, та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК.

Водночас у касаційних скаргах не порушується питання про недопустимість доказів з огляду на ст. 87 КПК, а йдеться про їх неправильну оцінку, недостовірність та недостатність для висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Проте колегія суддів уважає надану оцінку доказам судами попередніх інстанцій правильною, зважаючи на таке.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Суди попередніх інстанцій врахували вказаний стандарт та навели мотиви прийнятого рішення зі спростуванням версії сторони захисту.

Зокрема, судами належним чином перевірялися доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій засудженого, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за кваліфікуючою ознакою - вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням в інше приміщення, тобто за ч. 3 ст. 187 КК, що були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення з огляду на наступне.

За загальним визначенням розбій, як кримінальне правопорушення проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до формального (усіченого) складу злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Як випливає зі змісту ч. 3 ст. 187 КК, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Разом з цим, до насильства, що є ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину, також є насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну погрозу для життя потерпілого.

Так, повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, допитаний у суді першої інстанції потерпілий пояснив, що по усній домовленості працює сторожем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», який належить ОСОБА_14 , що розташований в м. Липовець. В ніч з 30 на 31 січня 2022 року, до магазину прийшов ОСОБА_7 та після того як він відкрив йому двері останній повідомив, що хоче зайти в приміщення магазину та забрати документи, які там знаходяться, на що ОСОБА_15 йому відмовив, після цього ОСОБА_7 погукав «Вована»,в якому потерпілий впізнав ОСОБА_8 , який перебував на вулиці та між ними зав`язалася бійка. ОСОБА_8 вдарив його по голові чимось твердим, можливо кийком, чим саме він не бачив. Обвинувачені наносили удари потерпілому руками та ногами по різних частинах тіла, тим самим не даючи йому піднятись з підлоги. Він був укрові. Коли його опір було подолано, ОСОБА_8 перебував біля нього та наносив йому удари в голову, щоб він не піднімався з підлоги, а ОСОБА_7 пройшов до кабінету («каптьорки»), де з шухляди в столі забрав гроші, а зі столу ноутбук та мобільний телефон, після цього вони з ОСОБА_16 залишили приміщення магазину, а потерпілий залишився лежати на підлозі. Він хотів зателефонувати до поліції, але виявив, що його мобільного телефона немає. Зранку до магазину прийшов працівник та виявив побитого ОСОБА_15 , після цього викликав керівництво та поліцію, а ОСОБА_15 був госпіталізований. Щодо грошових коштів, якими заволоділи обвинувачені, ОСОБА_15 пояснив, що гроші (виручка) були в шухляді столу, яка саме сума йому не відомо. Власник магазину часто залишав там гроші, так як довіряв ОСОБА_15 , який уже тривалий час працює сторожем.

Показання ОСОБА_15 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень підтверджуються висновком судово-медичного експерта від 10 березня 2022 року № 152, відповідно до якого у ОСОБА_15 було виявлено тілесні ушкодження: «Закрита черепно - мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана перенісся. Забої, гематоми лиця та голови». Вказані ушкодження у ОСОБА_15 за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 31 січня 2022 року).

У своїх показаннях потерпілий ОСОБА_15 детально описав дії обох обвинувачених, вказавши на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як на осіб, які вчинили розбійний напад, з метою заволодіння майном, а саме грошима, ноутбуком, мобільним телефоном, із зазначенням при цьому відповідної ролі кожного з них, що, в свою чергу, свідчить про наявність умислу в засуджених та попередньої змови між ними на вчинення цього кримінального правопорушення.

Крім того, наявність попередньої змови в ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення розбійного нападу підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які зазначили, що 30 січня 2022 року ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, розбудив ОСОБА_8 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спав, вони пошепки про щось домовились та пішли, як повідомили свідки, гуляти. Також свідок ОСОБА_11 (співмешканка ОСОБА_7 ) пояснювала, що вранці ОСОБА_7 просив її здати до ломбарду ноутбук чорного кольору, на що вона йому відмовила.

Встановлені судом першої інстанції обставини вказують на те, що дії засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були послідовними, узгодженими і охоплювалися єдиним умислом, співучасники разом застосовували насильство до потерпілого ОСОБА_15 , а потім заволоділи грошовими коштами, ноутбуком та мобільним телефоном.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Отже, вчинення діяння, яке кваліфікується за ч. 3 ст.187 КК, обома засудженими підтверджуються показаннями потерпілого і свідків. Суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій засуджених, що свідчить про їх попередню домовленість і що засуджені діяли як співучасники вчиненого кримінального правопорушення та без розподілу ролей. Зазначене спростовує твердження касаторівпро відсутність у діях засудженого ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК як попередня змова на вчинення злочину.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно визнав доведеним факт заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_14 засудженим ОСОБА_7 спростовуються дослідженими доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_15 (охоронця магазину), який вказав, що після його побиття, ОСОБА_7 пройшов до кабінету («каптьорки»), де з шухляди в столі забрав гроші, а зі столу ноутбук та мобільний телефон, після чого вони з ОСОБА_8 покинули приміщення магазину, а він залишився лежати на підлозі; показаннями потерпілого ОСОБА_14 та його заявою про залучення до кримінального провадження, як потерпілого, в якій він просить визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000026 від 31 січня 2022 року по факту розбійного нападу на ОСОБА_15 у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» у зв`язку з тим, що внаслідок кримінального правопорушення йому завдано шкоду; копією інвентарної (касової) книги про грошові операції ФОП ОСОБА_14 за 29 та 30 січня 2022 року.

Доводи сторони захисту про те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 мав намір добровільно з`явитися до поліції та повернути ноутбук і мобільний телефон колегія суддів розцінює критично, з огляду на показання свідка ОСОБА_11 (співмешканки ОСОБА_7 ), яка пояснила, що після її відмови віднести ноутбук до ломбарду, ОСОБА_7 сам пішов туди, а приблизно через 40 хв приїхали працівники поліції і їй стало відомо про вчинення злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 до поліції не ходив. Крім того, мобільний телефон видала ОСОБА_11 , що підтверджується її заявою про добровільну видачу.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та не визнає доводи касаційних скарг з цього приводу слушними, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам, викладеним вапеляційних скаргах, та навів підстави прийнятого рішення.

Під час перевірки доводів апеляційних скарг захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , а також прокурора на вирок місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту є необґрунтованими. При цьому, з огляду на зміст апеляційної скарги захисниці, жоден із її доводів не залишився поза увагою апеляційного суду та на кожен із них суд в оскаржуваному вироку дав належну відповідь, навівши докладні мотиви свого рішення щодо залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення.

Разом із цим, дійшовши вказаних вище висновків, апеляційний суд, врахувавши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження й докази, досліджені й перевірені місцевим судом під час судового розгляду, яким місцевий суд надав відповідну правову оцінку, дійшов безспірного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, за яке їх засуджено кожного окремо. При цьому апеляційний суд не давав іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції.

Частиною 3 ст. 404 КПК визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Із матеріалів провадження слідує, що апеляційний суд ухвалою від 18 травня 2023 року, обґрунтовуючи своє рішення, вмотивовано відмовив адвокату ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту за участю її підзахисного та повторному дослідженні доказів.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, апеляційний розгляд здійснено з дотримання вимог статей 405, 404 КПК, а постановлений вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідає вимогам статей 370, 420 КПК, а тому твердження касаційної скарги сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК є безпідставним.

Разом з тим, підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК, під час касаційного розгляду не встановлено.

Що стосується тверджень касаторів щодо неврахування судами ряду обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та можливості застосування до нього положень ст. 69 КК, то колегія суддів зазначає таке.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а також не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції відповідної статті як обов`язкове.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди попередніх інстанцій, належним чином перевіривши наявність обставин, що пом`якшують покарання, дійшли вірного висновку щодо визнання пом`якшуючими обставинами за епізодами вчинення злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК - щире розкаяння, повне визнання вини.

За епізодом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК судами цю обставину не враховано, оскільки щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Дане ставлення в обвинуваченого ОСОБА_7 було відсутнє під час розгляду кримінального провадження.

При цьому, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, обставини його вчинення, особу засудженого ОСОБА_7 , який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заяв та скарг на порушення громадського порядку до Липовецької міської ради стосовно нього не надходило, раніше судимий, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення, попередження скоєння ним нових злочинів. Аргументів щодо явно несправедливого покарання засудженим та його захисником не наведено ані в касаційних скаргах, ані під час касаційного розгляду.

Доводи касаційних скарг є аналогічними доводам, що були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши у вироку достатні підстави, на яких визнав ці доводи необґрунтованими, та не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції правильно встановити обставини вчиненого.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для скасування судових рішень, як того просять засуджений і його захисник, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вироки Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року та Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3