Провадження № 1-кп/712/314/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, учасником бойових дій, інвалідом, депутатом не є, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 1261 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, що підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.07.2022 справа №712/4629/22, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.04.2023 справа №712/2185/23, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.05.2023 справа № 712/2186/23, діючи систематично, умисно, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив відносно потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 психологічне насильство, за наступних обставин:

Так, він, 16.04.2023, близько 15 години 00 хвилин, знаходячись за місцем проживання по АДРЕСА_2 , продовжуючи свій умисел направлений на вчинення систематичного психологічного насильства, почав висловлюватись нецензурною лайкою відносно особи, з якою вони спільно проживали, але не перебували у шлюбі - ОСОБА_6 , тим самим принизив честь і гідність особи, що полягало в принизливих словах, залякуванні, погрозах нанесення тілесних ушкоджень та нездатності потерпілої себе захистити від психологічного насильства.

Як наслідок, відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №СЕ-19/124-23/10529-ПС від 22.09.2023, ситуація здійснення домашнього насильства є психотравмуючою для ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та у останньої наявні негативні зміни в емоційному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню, що виникли внаслідок насилля в сім`ї.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив обставини вказані вище щодо часу, місця, мети, способу вчинення ним кримінального правопорушення, не оспорював та дав показання, які відповідають опису події, яке сформульовано в обвинувальному акті. Повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що підтверджують його вину, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Обвинувачений щиро кається, просив суд суворо не карати.

Потерпіла просила, суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд ухвалив про проведення скороченого судового розгляду і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст тих обставин, які він не оспорює, чи є добровільною та істинною його позиція, а також роз`яснив учасникам процесу, що у разі не дослідження судом доказів, сторони будуть позбавлені права в апеляційному порядку оскаржити обставини, які не оспорювалися.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 1261КК України повністю доведена.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, яка встановлюється шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Судом у цій справі враховується й те, що законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства. При цьому ст. 2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтях КК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьби з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII КК України доповнено ст. 126-1 КК України, згідно із якою домашнє насильство - це умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Окрім того, юридична відповідальність за домашнє насильство передбачена не лише кримінальним законом, а й ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якої домашнє насильство визначається як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, наведені аргументи переконують, що поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця.

Наведена правова позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №453/225/19.

З урахуванням того, що Конституцією України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за:

- ст. 126 1КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття .

Обставин, які обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2019 р.н., яку виховує самостійно, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень, саме таке покарання у майбутньому сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з застосуванням обмежувального заходу у вигляді направлення для проходження програми для кривдників дія якого закінчилась і підстави його обрання на цьому етапі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Суд, виконуючи вимоги ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування за проведення експертизиу сумі 10750,00 грн.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 1261 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_4 за ст. 1261 КК України у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у сумі 10750,00 грн.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1