КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/105/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Знам`янка Знам`янського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, безробітного, пенсіонера за віком, не одруженого, без утриманців, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень статті 89 КК України не має судимості,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Ухвалено задовольнити частково цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілого ОСОБА_9 , заявлений до обвинуваченого ОСОБА_8 , стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень. В іншій частині позову ухвалено відмовити.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 23.02.2023, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебував в будинку свого проживання по АДРЕСА_1 , де спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживав спиртні напої.

ОСОБА_10 покинув приміщення будинку обвинуваченого, а між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 під час спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний протиправний умисел, направлений на умисне спричинення смерті ОСОБА_11 .

Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , обравши знаряддям вбивства молоток, підійшовши до ОСОБА_11 , спереду та наніс ударною частиною слюсарного молотка не менше шести акцентованих ударів в область його голови останнього, а саме: в область лівої тім`яної скроневої частини голови та лобної частини справа та зліва, які є життєво важливим органом людини.

Внаслідок комплексу отриманих тілесних ушкоджень у виді забою головного мозку ОСОБА_11 помер на місці, а ОСОБА_8 переконавшись, що ОСОБА_11 не подає ознак життя, припинив наносити удари молотком по його голові.

У подальшому до вказаного будинку повернувся ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_8 продовжив розпивати алкогольні напої.

Наступного дня, 24.02.2023, приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , усвідомлюючи вчинене, з метою приховання обставин вбивства і тілесних ушкоджень, що призвело до смерті ОСОБА_11 та бажаючи уникнути відповідальності за вчинене, за допомогою поліпропіленового мішка відтягнув тіло ОСОБА_11 до відкритої ділянки місцевості, яка знаходиться на відстані близько 200 метрів за своїм будинком, по АДРЕСА_1 , де і залишив тіло.

Адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання нижче найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Вказує, що вирок є занадто суворим і не відповідає принципам достатності покарання.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розслідуванню справи, за час розслідування багаторазово пожалкував про вчинене.

Слід врахувати, що обставини, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 , не встановлені.

Крім того, ОСОБА_8 позитивно характеризований, пенсіонер, має міцні соціальні зв`язки, не судимий, на обліках не перебуває.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив вирок суду змінити в частині призначення обвинуваченому покарання, пом`якшивши призначене покарання шляхом застосування ст. 69 КК України, думку прокурора, яка заперечила задоволення апеляційної скарги адвоката, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікація його дій не оскаржується в апеляційному порядку, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_8 обґрунтовано визнаним винуватим у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України правильно кваліфікованими.

Стороною захисту оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки сторона захисту вважає призначене судом покарання занадто суворим, а також можливим призначення менш суворого покарання, із належним урахуванням обставин, передбачених ст. ст. 65-67 КК України та із застосуванням положень ст. 69 К України стосовно обвинуваченого.

Згідно ізч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 8, визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення

обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Тож, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, і яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що є умисним, особливо тяжким злочином та внаслідок якого настали невідворотні, непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнані - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, зважується на те, що як особа обвинувачений ОСОБА_8 характеризований посередньо зловживає спиртними напоями, з приводу чого надходили скарги, осудний, без утриманців, безробітний, пенсіонер, має кримінальну історію минулого, але відповідно до положень ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Наведені обставини достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті обвинувачення.

Слід зауважити, що, врахувавши всі обставини, суд призначив ОСОБА_8 майже мінімальне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання не віднайдено.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що підлягають врахуванню такі обставини, які пом`якшують покарання, як визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, - безпідставні, оскільки наведені обставини належно враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання, що слідує із оскаржуваного вироку суду.

Також, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави до застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки у справі не віднайдені саме ті обставини, що могли б визнаватися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого умисного заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Отже, обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, судом оцінені й враховані.

Доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів залишає оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4