Справа №639/6837/23
Провадження №1-кс/639/1883/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , дослідивши скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , 1993 року народження, в порядку ст. 206 КПК України,

в с т а н о в и в :

22.11.2023 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 , в якій він посилаючись на ст. 206 КПК України, просить зобов`язати ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно повідомити його про місце перебування підозрюваного ОСОБА_3 , 1993 року народження, та, у разі його перебування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», негайно забезпечити участь із захисником.

В обґрунтування скарги захисник ОСОБА_2 посилається на те, що з моменту обрання підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу його, як захисника, не допущено до підозрюваного, мотивуючи відсутність останнього на території ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

При цьому слідчий у кримінальному провадженні засобами телефонного зв`язку повідомив, що ОСОБА_3 готують до етапування до міста Києва. Місце перебування підозрюваного на теперішній час стороні захисту не відомо.

Перевіривши подану скаргу, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Статтею 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

З огляду на те, що захисник в своєму клопотанні вказує, що відносно ОСОБА_3 Дзержинським районним судом м. Харкова було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстави для постановлення ухвали щодо зобов`язання ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді відсутні, оскільки предметом скарги не є його незаконне тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Стаття 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Отже, стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Вказаний правовий висновок сформовано в постанові об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.

Також в скарзі (клопотанні) захисника ОСОБА_2 не міститься посилань на застосування до ОСОБА_3 насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), а фактично оскаржуються не повідомлення захиснику про прийняте рішення щодо зміни місця перебування підозрюваного.

Так, сам захисник вказує, що йому не відомо місце перебування ОСОБА_3 , тобто він не стверджує у скарзі, що ОСОБА_3 утримується в межах територіальної юрисдикціїЖовтневого районного суду м. Харкова.

Положеннями КПК України не передбачено повноважень слідчого судді щодо здійснення в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, судового контролю за додержанням прав, на порушення яких посилається захисник ОСОБА_2 у своїй скарзі.

З урахуванням суб`єктного складу, характеру спірних правовідносин та предмету вимог, а також положень ч. 1 ст. 2, п. п. 1, 2, 3, 19 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, ч. 9 ст. 539 КПК України, вказаний спір (оскарження бездіяльності посадових осіб ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо не повідомлення захиснику про прийняте рішення щодо зміни місця перебування підозрюваного) може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, про що свідчать і висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019р. по справі №822/3059/17.

Також захисник не позбавлений права оскаржити до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, бездіяльність слідчого, прокурора в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В пункті 24 рішення по Справі "Сокуренко і Стригун протиУкраїни" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) Європейський суд з прав людини зазначив: суд повторює, що,як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...)питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

З огляду на викладене, оскільки в поданій скарзі не порушується питання щодо незаконного тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» або застосування насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), а фактично в ній оскаржуються не повідомлення захиснику про прийняте рішення щодо зміни місця перебування підозрюваного, відносно якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку щодо необхідності відмови у відкритті провадження по скарзі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у вищезазначеній постанові об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019р. по справі №766/22242/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019р. по справі №822/3059/17.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , 1993 року народження, в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Оскарження ухвали не передбачено ст. ст. 206, 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1