ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/897/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/814/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 190 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду м. Харкова від 30 березня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000048 від 14.01.2020, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Чугуївського міського суду м. Харкова від 30 березня 2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, неодруженого, із середньо-технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше був судимим за вироком Франківського районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року за частиною 1 статті 187 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)»,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, з призначенням йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним ОСОБА_8 за вироком Франківського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту його фактичного затримання за попереднім вироком, тобто з 24 січня 2020 року.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що наприкінці 2019 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування і судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 його знайомий на ім`я ОСОБА_9 , разом з невстановленою особою запропонували вчинити шахрайські дії, по відношенню до інших осіб, що полягали у заволодінні грошовими коштами потерпілих. На вказану пропозицію ОСОБА_8 надав добровільну згоду. При цьому ОСОБА_9 , невстановлена особа та ОСОБА_8 до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення, розподіливши ролі між собою, згідно яких, ОСОБА_9 є особою, яка організувала вчинення злочинів, керувала їх вчиненням, утворила групу осіб, яка попередньо домовилася про спільне вчинення злочинів, невстановлена особа вказівками, наданням інформації ОСОБА_8 сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, ОСОБА_8 є особою, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо вчиняла злочини.

В подальшому, на початку січня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, для реалізації злочинного умислу ОСОБА_8 приїхав до м. Чугуєва Харківської області та придбав мобільний телефон марки: «NOMI і 144 с» (чорний), ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 » та сім карту 4 G/LTE НОМЕР_3 з мобільним номером: НОМЕР_4 , для реалізації злочинних дій.

13 січня 2020 року у другій половині дня, точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 на мобільний номер НОМЕР_4 зателефонувала невстановлена особа та повідомила адресу: АДРЕСА_2 , за якою необхідно поїхати та шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_10 . В цей час, невстановлена особа зателефонувала на домашній номер (НОМЕР_7) ОСОБА_10 та повідомила неправдиві відомості щодо родича останньої, який є винуватцем ДТП та потребує грошової допомоги, яка необхідна для вирішення питання щодо непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. Також, невстановленою особою було повідомлено, що за адресою проживання потерпілої прийде особа, якій необхідно передати зазначені грошові кошти. ОСОБА_8 перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого за вищевказаною адресою, діючи умисно, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок інших осіб заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , а остання будучи помилково впевнена в добросовісності дій ОСОБА_8 та довіряючи йому передала грошові кошти у сумі 10 300,00 гривень. Таким чином, ОСОБА_8 недобросовісно використав довіру з боку потерпілої, отримав від останньої грошові кошти у розмірі 10 300,00 гривень зник з місця вчинення злочину, тим самим обернув чуже майно на свою користь. В подальшому, частину грошових коштів отриманих в результаті злочинних дій перераховував на банківську картку № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_11 , про що заздалегідь повідомляв ОСОБА_9 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 10 300,00 гривень.

Крім цього, 13 січня 2020 року у другій половині дня, більш точного часу в ході досудового розслідування і судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 на мобільний номер НОМЕР_4 зателефонувала невстановлена особа та повідомила адресу: АДРЕСА_3 , за якою необхідно поїхати та шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_12 . В цей час, невстановлена особа зателефонувала на домашній номер ( НОМЕР_6 ) ОСОБА_12 та повідомила неправдиві відомості щодо сина останньої, який є винуватцем ДТП та потребує грошової допомоги, яка необхідна для вирішення питання щодо непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. Також, невстановленою особою потерпілій ОСОБА_12 було повідомлено, що за адресою проживання останньої прийде особа, якій необхідно передати зазначені грошові кошти. ОСОБА_8 перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_12 , діючи умисно, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок інших заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 , остання будучи помилково впевнена в добросовісності дій ОСОБА_8 та довіряючи йому передала грошові кошти у сумі 11 000,00 гривень. Таким чином, ОСОБА_8 недобросовісно використав довіру з боку потерпілої, отримав грошові кошти у розмірі 11 000,00 гривень та зник з місця вчинення злочину, тим самим обернув чуже майно на свою користь. В подальшому, частину грошових коштів отриманих в результаті злочинних дій перераховував на банківську картку № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_11 , про що заздалегідь повідомляв ОСОБА_9 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 на суму 11 000,00 гривень.

Не погодившись з зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 100 (сімнадцять тисяч сто) гривень, що становить п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції та невідповідність призначеного покарання положенням статтей 50, 65 КК України.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , щиросердне каяття, співпрацю з органами досудового розслідування та суду, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, не перебування на спеціалізованих обліках, наявність постійного місця реєстрації та проживання, відсутність адміністративних стягнень.

Вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства та без відбуття покарання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його конкретні обставини, особу винного, та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статтей 50,65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше був судимим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, до взяття під варту не працював, за місцем мешкання має задовільну характеристику.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 КК України суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Призначення більш м`якого покарання, у вигляді штрафу, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення. Саме такий вид і міра покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про необхідність призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 190 КК України у вигляді штрафу, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був судимий за скоєння тяжкого злочину проти власності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, належних висновків для себе не робить, є особою, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.

Поміж з цим, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не наведено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та призначення ОСОБА_8 за частиною 2 статті 190 КК України покарання у виді штрафу.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 30 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: