ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/8323/19 (пр. № 1-кп/201/341/2023), відомості про яке 27 вересня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002418, стосовно:

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом від 18 липня 2019 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому, що ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_5 та з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, 26 вересня 2018 року близько 20.10 години, знаходячись на паркувальному майданчику ТЦ «Delmar» за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 27, маючи злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, побачили потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився на паркувальному майданчику ТЦ «Delmar».

Далі, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та з невстановленими в ході досудового розслідування особами, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи (розбій), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи, протиправний характер своїх дій, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_5 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, розподіливши між собою ролі, у скоєнні злочину, згідно відведеної співучасникам ролі, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , та невстановлені особи, підбігли до потерпілого ОСОБА_11 , та по черзі почали наносити удари кулаками, ногами та предметом, зовні схожим на гумовий молоток у голову та тулуб, в результаті чого, потерпілий впав на підлогу паркінгу, тим самим, застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків, 6-ти забійних ран в тім`яній області по центру, в тім`яній ліворуч тім`яно-потиличній області по центру та в потиличній області ліворуч в проекції внутрішнього кута правої брови відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Далі, співучасник злочину ОСОБА_10 , згідно відведеної йому ролі, відкрито заволодів майном, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме: чоловічою сумкою «Фенді» в якій знаходилися грошові кошти у розмірі 50 000,00 гривень, 30,00 доларів США, ключі від квартири з брелком «Кріштіану Роналду», які майнової цінності для потерпілого не становить, ключі від автомобіля «Лексус», які майнової цінності для потерпілого не становить, кредитні картки КБ «Приватбанк», КБ «Кліринговий дім», карта «Сільпо», які майнової цінності для потерпілого не становить, водійське посвідчення на ім`я потерпілого, паспорт громадянина України на ім`я потерпілого та закордонний паспорт на ім`я потерпілого, ІНН на ім`я потерпілого, свідоцтво про реєстрацію т.з. «Лексус» н.з. НОМЕР_1 .

Після чого, ОСОБА_6 , разом із ОСОБА_5 та з невстановленими в ході досудового розслідування особами, місце злочину залишили з викраденим майном, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 50 000,00 гривень.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні своєї вини у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав і пояснив суду, що злочин він не вчиняв, а у день зазначених подій перебував на роботі приблизно до 17.00 години, далі приблизно з 18.00 години по 21.30 годину, перебував разом із своєю дружиною у ресторані «Лофт», який знаходиться на п`ятому поверсі ТЦ «Пассаж» у м. Дніпрі. На момент вказаних подій потерпілого ОСОБА_9 добре знав, так як, товаришував з його сином. Проте, що його підозрюють у вчиненні злочину дізнався від ОСОБА_5 та одразу зателефонував ОСОБА_9 та запропонував зустрітися, щоб з`ясувати, що трапилось, на що останній погодився, проте потім не відповідав на дзвінки. При цьому зазначив, що як тільки дізнався, що його шукають, самостійно з`явився до поліції, а також додав, що підозру у вчиненні злочину йому направили не на ту адресу місця проживання, від співробітників поліції він не переховувався та за межі міста Дніпро не виїжджав.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні своєї вини у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав і пояснив суду, що злочин він не вчиняв, у день вказаних подій цілий день з 09.00 години перебував у себе на робочому місці в малярній майстерні, яка знаходилась на проспекті Івана Мазапи (Петровського) у місті Дніпрі й нікуди не відлучався. Після роботи сів на маршрутний автобус № 30 та поїхав у напрямку проспекту О. Поля (Кірова), де зустрівся зі своєю дівчиною, яка була на автомобілі. Далі приблизно о 19.30 годині - 19.40 годині він зайшов у магазин «АТБ», де купив продукти, після чого повернувся до автомобіля, де вже знаходилась його дівчина та її подруга та усі разом поїхали до них додому, де перебували увесь вечір. Також він зазначив, що потерпілого ОСОБА_9 знає тривалий час, так як раніше товаришував з його сином, проте на момент зазначених подій не спілкуватися з сином ОСОБА_9 , приблизно 3-4 роки. Додав, що повідомлення про підозру він не отримував та не знав, що перебуває у розшуку.

Для підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування під час досудового слідства, а також прокурором в ході судового провадження були зібрані та надані суду наступні докази:

-показання потерпілого ОСОБА_9 , який суду пояснив, що він з обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 раніше знайомий, знає їх як товаришів свого сина. 18 липня 2019 року у вечірній час доби повертався додому з футболу, де на паркінгу його будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на нього було скоєно напад чотирма особами в темному одязі, в капюшонах, на обличчі яких були надягнуті медичні маски, серед нападників він впізнав обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , першим напав ОСОБА_6 , в цей час ОСОБА_5 перебував біля будки охоронця, він здійснив спробу убігти від вказаних осіб, проте його збили з ніг, вдарили металевим предметом по голові та продовжили бити руками та ногами по всьому тілу. При цьому ОСОБА_6 забрав сумку, яка була при ньому, в середині якої знаходились грошові кошти, документи та ключі;

-показання свідка ОСОБА_13 , який суду повідомив, що працює охоронцем на паркінгу в ТЦ «Delmar» за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 23. Обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 особисто не знає, потерпілого ОСОБА_9 знає, як людину, яка паркувала машину на паркінгу. 26 вересня 2018 року приблизно о 20.00 годині на паркінгу побачив трьох невідомих чоловіків, які одразу притиснули його до стіни та залили обличчя перцевим балончиком, в цей час хтось викрикнув: «побігли». Після чого до ОСОБА_9 побігли двоє із тих чоловіків хто його утримував та ще один чоловік. Вказані особи були одягнуті в чорні костюми, троє з них були в медичних масках, один був у чорній масці. Далі вони почали бити ОСОБА_9 предметом схожим на молоток, руками та ногами, в цей час останній намагався втекти від нападників. Далі нападники забрали сумку, яка була у ОСОБА_9 та вибігли з паркінгу, після чого він допоміг ОСОБА_9 та викликав швидку допомогу. При цьому він зазначив, що всього було чотири нападники;

-показання свідка ОСОБА_14 , яка суду повідомила, що потерпілий ОСОБА_9 є її чоловіком, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знає тривалий час, вказані особи товаришували з її сином, а також грали у футбол з її чоловіком ОСОБА_9 26 вересня 2018 року приблизно о 16.00 годині вона разом зі своєю помічницею приїхала додому за адресою: АДРЕСА_3 , де біля вказаного будинку побачила обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які проходили повз неї. Вказані особи були одягнуті в темні речі та пройшовши повз неї сіли в темний автомобіль. Приблизно о 19.45 годині їй зателефонував ОСОБА_9 , з яким вони домовились зустрітися. Пізніше о 20.04 годині повторно зателефонував її чоловік ОСОБА_9 та повідомив, що на нього було скоєно напад. Приїхавши на місце події вона побачила свого чоловіка, який був увесь у крові та на голові у нього був розтин, на той час вже приїхала швидка допомога. Також вона зазначила, що дівчина обвинуваченого ОСОБА_6 телефонувала їй після вказаних подій, та просила про зустріч, повідомивши, що ОСОБА_6 до вказаних подій не причетний;

-показання свідка ОСОБА_15 , яка суду повідомила, що працює в родині потерпілого ОСОБА_9 приблизно дванадцять років. У день вказаних подій, а саме 26 вересня 2018 року вона разом з дружиною потерпілого їздила в супермаркет, приблизно о 16.00 годині вони повернулись додому за адресою: АДРЕСА_3 , у цей час, швидким темпом, повз них пройшли обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Вказані особи були одягнуті в кепки та темний одяг. До себе додому вона поїхала приблизно о 20.00 годині. Після 20.00 години їй зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила, що на ОСОБА_9 було скоєно напад, у зв`язку з чим, вона одразу приїхала до них, де побачила ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями;

-показання свідка ОСОБА_16 , який суду повідомив, що безпосереднім учасником подій він не був. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 з 2016 року по другу половину 2019 року, працював у нього малярем. Зазначив, що точно не пам`ятає чи був ОСОБА_5 26 вересня 2018 року на робочому місці чи ні, проте повідомив, що зазвичай наприкінці місяця багато роботи й скоріш за все ОСОБА_5 був на робочому місці. Додав, що у разі необхідності може надати табель обліку робочого часу для перевірки чи був останній на роботі, чи ні. Також зазначив, що не знав про те, що ОСОБА_5 перебуває у розшуку, з поліції в пошуках останнього ніхто не приходив;

-показання свідка ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що ОСОБА_5 є її чоловіком, а ОСОБА_6 товаришем. Потерпілого ОСОБА_9 знає особисто. 26 вересня 2018 року приблизно о 19.20 годині домовилась зустрітися з ОСОБА_5 , який їхав з роботи, після чого забрала його на автомобілі на пр. Олександра Поля й поїхали разом до магазину «АТБ». Далі, ОСОБА_5 пішов у магазин, а до неї приблизно о 19.40-19.45 підійшла подруга ОСОБА_18 , після чого вийшов ОСОБА_5 з магазину й вони поїхали усі разом до них додому, де знаходились до самого ранку;

-показання свідка ОСОБА_18 , яка суду повідомила, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 її друзі, потерпілого ОСОБА_9 не знає. 26 вересня 2018 року вона посварилась зі своїм хлопцем, після чого вона зателефонувала своїй подрузі ОСОБА_17 й остання запропонувала приїхати до неї додому, де вона проживала з обвинуваченим ОСОБА_5 . Далі вона на таксі під`їхала до магазину «АТБ», де біля магазину зустрілася з ОСОБА_17 , приблизно через 5 хвилин з магазину вийшов обвинувачений ОСОБА_5 й вони всі разом поїхали до них додому, де знаходились до самого ранку;

-показання свідка ОСОБА_19 , яка суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її чоловіком, а обвинувачений ОСОБА_5 товаришем, потерпілого ОСОБА_9 вона особисто не знає, лише чула про нього з розповідей про його сина. 26 вересня 2018 року вона приблизно о 18.00 годині зустрілася з ОСОБА_6 й разом пішли в кафе, яке розташоване у ТЦ «Пассаж» у м. Дніпрі, де перебували приблизно до 22.00 години, після чого разом поїхали до неї додому. Під час вечері ОСОБА_6 розповідав, що цілий день перебував на роботі, їздив з вантажниками на об`єкти. Про вказані події дізналась через пів року від друзів, які повідомили, що ОСОБА_6 перебуває у розшуку, після чого він сам пішов до поліції;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 4), відповідно до якого, ОСОБА_9 просив вжити заходи до невідомих осіб, які 26 вересня 2018 року, приблизно о 20.10 годині на паркінгу будинку № 23 по пр. Гагаріна у м. Дніпрі застосували до нього фізичну силу, після чого заволоділи належним йому майном;

-протокол огляду місця події від 26 вересня 2018 року (т. 1 ст. 5-6), згідно з яким, слідчим у присутності понятих за участі експерта-криміналіста, було оглянуто ділянку місцевості за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 27, а саме паркінг на якому знаходиться, зокрема, автомобіль «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого, були виявлені ґудзик, серветку зі слідами РБК, один марлевий тампон зі слідами РБК та дерев`яний предмет. Всі виявлені речі були вилучені та опечатані у спеціальні пакети. При цьому судом встановлено, що вказаний протокол не містить підпису експерта-криміналіста за участі якого здійснювався огляд місця події, а також відсутній додаток у вигляді фототаблиці, який зазначений у протоколі.

У судовому засіданні з приводу вказаних обставин було допитано, як свідка, слідчого ОСОБА_20 , який суду пояснив, що ним було складено вказаний протокол при проведенні огляду місця події за фактом розбійного нападу. При проведенні вказаної слідчої дії були присутні поняті, які були залучені оперуповноваженим, а також експерт-криміналіст. З приводу відсутності у протоколі підпису експерта-криміналіста значив, що вказане відбулось випадково, через людський фактор, оскільки в той день він працював вже понад 15 годин, у зв`язку з чим, не помітив відсутність підпису експерта. Після огляду місця події усі зібрані матеріали були передані у чергову частину. З приводу відсутності фототаблиці, яка була зазначена як додаток до протоколу огляду місця події, повідомив, що вказана таблиця була виготовлена експертом, причини відсутності вказаної фототаблиці йому невідомі.

Крім того, з приводу вказаного протоколу також було допитано, у якості свідка, понятого ОСОБА_21 , який повідомив суду, що він працював охоронцем в ТЦ «Delmar» за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 23. Зазначив, що він працював у середині вказаного торгового центру, а другий охоронець на паркінгу. На паркінгу ТЦ було вчинено напад на раніше невідому йому особу, точної дати події він не пам`ятає. Коли він прийшов на місце події там знаходились співробітники поліції, які запитали у нього чи бачив він обставини вчиненого нападу, на що він повідомив, що нічого не бачив. При цьому він зазначив, що працівники поліції не просили його взяти участь у процесуальних діях й він пішов на своє робоче місце. Також він зазначив, що підпис в протоколі схожий на його підпис, проте зміст протоколу він не читав, коли він підписував документи, які йому надали співробітники поліції, він вважав, що це документи про те, що він працює охоронцем у вказаному торговому центрі. Також зазначив, що фактично участь в огляді він не приймав, йому не демонстрували, жодних речей, які вилучались та опечатувались у ході огляду;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 17-19), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , в присутності понятих за сукупністю рис обличчя впізнав ОСОБА_6 , який зображений на фото під № 3, як особу яка 26 вересня 2018 року приблизно о 20.00 годині здійснила на нього розбійний напад за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 27;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 20-22), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , в присутності понятих за сукупністю рис обличчя впізнав ОСОБА_5 , який зображений на фото під № 3, як особу яка 26 вересня 2018 року приблизно о 20.00 годині здійснила на нього розбійний напад за адресою: АДРЕСА_3 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 23-25), відповідно до якого свідок ОСОБА_14 , в присутності понятих за сукупністю рис обличчя впізнала ОСОБА_6 , який зображений на фото під № 2, як особу яку вона бачила 26 вересня 2018 року приблизно о 16.00 годині біля свого будинку за адресою: АДРЕСА_3 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 26-28), відповідно до якого свідок ОСОБА_14 , в присутності понятих за сукупністю рис обличчя впізнала ОСОБА_5 , який зображений на фото під № 1, як особу яку вона бачила 26 вересня 2018 року приблизно о 16.00 годині біля свого будинку за адресою: АДРЕСА_3 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 34-36), відповідно до якого свідок ОСОБА_13 , в присутності понятих за зовнішніми ознаками обличчя, губ, носа та брів, впізнав ОСОБА_6 , який зображений на фото під № 2, як особу яка 26 вересня 2018 року приблизно о 20.00 годині брала участь у розбійному нападі за адресою: АДРЕСА_3 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 37-39), відповідно до якого свідок ОСОБА_13 , в присутності понятих за зовнішніми ознаками обличчя, губ, носа та брів, впізнав ОСОБА_5 , який зображений на фото під № 3, як особу яка 26 вересня 2018 року приблизно о 20.00 годині брала участь у розбійному нападі за адресою: АДРЕСА_3 ;

-висновок експерта № 1132 від 06 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 63-64), складений за результатами проведення судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно якого, кров громадянина ОСОБА_9 , належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А, за ізосерологічною системою АВ0;

-висновок експерта № 3909е від 29 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 44-47), складений за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якого за даними медичної документації та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків, 6-ти забійних ран в тім`яній області по центру, в тім`яній області ліворуч, тім`яна-потиличній області по центру та в потиличній області ліворуч, в проекції внутрішнього куга правої брови; 3-х рубців, що є наслідками загоєння поверхневих ран, чи глибоких саден - в проекції 4-го грудного хребця та 8-го грудного хребця, в проекції гребня лівої клубової кістки.

Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у 16 МКЛ, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків, 6-ти забійних ран в тім`яній області по центру, в тім`яній області ліворуч, тім`яна-потиличній області по центру та в потиличній області ліворуч, в проекції внутрішнього кута правої брови відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.

Ушкодження у вигляді: рубців (без слідів від хірургічних швів), що є наслідками загоєння поверхневих ран, чи глибоких саден - в проекції 4-го грудного хребця та 8-го грудного хребця, в проекції гребня лівої клубової кістки - відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.

Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у 16 МКЛ, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні.

У судовому засіданні також було допитано, як експерта ОСОБА_22 , яка повідомила суду, що документи для проведення експертизи, а саме диск та медичну карту, було надано разом з ухвалою суду, про що зазначено у реєстраційному журналі. При цьому звідки в матеріалах кримінального провадження з`явилась медична карта потерпілого їй невідомо. Зазначила, що тілесні ушкодження у ОСОБА_11 виникли менше ніж за добу до первинного огляду останнього. Також зауважила, що не завжди на рентгені помітний перелом носа, для цього необхідний рентген костей чи огляд лікаря-отоларинголога. Так, 02 жовтня 2018 року ОСОБА_23 був оглянутий лікарем отоларингологом, який поставив діагноз перелом носа. При цьому вона зазначила, що також особисто на рентген знімках бачила перелом носа у ОСОБА_24 . Також експерт зазначила, що їй невідомо як потерпілий пройшов огляд 12.10.2018 року враховуючи, що перебував у лікарні з 02.10.2018 року по 18 жовтня 2018 рік;

-протокол отримання зразків для експертизи від 02 листопада 2018 року (т. 1, а.с. 49-50), відповідно до якого, на підставі постанови прокурора від 30 жовтня 2018 року (т. 1, а.с. 48), у ОСОБА_9 , було відібрано зразки крові;

-висновок експерта № 1174 від 16 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 56-58), складений за результатами проведення судово-медичної експертизи предмета схожого на ґудзик, марлевого тампону та серветки, згідно якого, на доставлених для дослідження марлевого тампоні та серветці зі слідами речовини бурого кольору (об. №№ 2,3) знайдена кров людини.

На ґудзику та двох марлевих тампонах (сухому та вологому, наданих в якості контрольних) наявність крові не встановлена.

При серологічному дослідженні даних слідів (об. № № 2,3) виявлені антигени В і Н та ізогемаглютинін анти-А, що не виключає можливості найбільш вірогідного походження даних слідів від особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А, супутнім антигеном Н. Також, в даних слідах (об. № № 2,3), не виключена і можливість змішення крові осіб з виявленими антигенами.

Одержаний результат дослідження не виключає можливості походження слідів крові на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору (об. № 2) та серветці зі слідами речовини бурого кольору (об. № 3) від потерпілого ОСОБА_9 , група крові якого співпадає з встановленими на вищевказаних речах груповими властивостями;

- висновок експерта № 1113 від 27 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 70-73), складений за результатами проведення судово-медичної експертизи предмета у вигляді палки, відповідно до якого, на поверхні предмету (об?єкт № 1), що був наданий до лабораторії та позначений слідчим як дерев`яний предмет, встановлена наявність крові та визначений білок людини.

На іншій ділянці предмету (об`єкт № 2) наявність крові не встановлено. На всій поверхні предмету (об`єкти №№ 1, 2) клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не виявлені.

При цитологічному дослідженні визначено, що кров належить особі чоловічої генетичної статі.

При серологічному дослідженні в слідах крові встановлена група крові В з ізогемаглютиніном анти-А та вмістом супутнього антигену Н ізосерологічної системи ABO.

Враховуючи вище вказані результати дослідження можна зробити висновок, що кров на предметі могла походити від особи чоловічої генетичної статі з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А та вмістом супутнього антигену Н ізосерологічної системи АВ0.

Беручи до уваги результати дослідження групи крові громадянина ОСОБА_9 , можна висловитися, що сліди крові на предметі (об`єкт № 1), позначеному слідчим як дерев`яний предмет, могла походити від потерпілого ОСОБА_9 ;

- табель обліку використання робочого часу ТОВ «ДОМУС КОЛОР» (т. 1 а.с.109-118), відповідно до якого, ОСОБА_5 26 вересня 2018 року впродовж 8 годин перебував на робочому місці.

Також на підтвердження невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, стороною захисту під час судового розгляду були надані скріншоти фото на яких зображений обвинувачений ОСОБА_6 , з датою від 26 вересня 2018 року та часом 19.44 година, з відміченою геолокацією, які надавались слідчому ще під час досудового розслідування, а також були відкриті стороні обвинувачення та досліджені судом (т. 4 а.с. 7).

Оцінивши усі надані сторонами письмові докази відповідно до положень ст. 94 КПК, кожен окремо та у їх сукупності, суд вважає висунуте ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України, недоведеним належними, допустимими та достатніми доказами та виходить з таких мотивів.

За змістом статті 62 Конституції України, суд під час розгляду кримінальних проваджень має суворо дотримуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності зі ст. 91 КПК України, в кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 121 Конституції України та ст. 36 КПК України, підтримання державного обвинувачення покладається на прокурора.

При цьому, завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Частиною 3 цієї статті встановлено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Статтею 23 КПК України закріплено принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів. Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо.

Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Відповідно до ч. 2 цієї статті, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

При цьому, докази подані тією чи іншою стороною повинні бути належними та допустимими.

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, на переконання суду, беззаперечним є те, що саме сторона обвинувачення зобов`язана доводити винуватість особи в межах висунутого обвинувачення поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. При цьому, частиною 3 цієї статті визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Перелік питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку (такі питання вирішуються окремо щодо кожного обвинувачення щодо конкретного злочину та окремо щодо кожного з обвинувачених) закріплені статтею 368 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Дослідивши всі вище перелічені докази, оцінивши кожен з них з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступного переконання.

Так, перед тим, як висловити позицію щодо достатності доказів, які б вказували на обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачення і наявності достатніх доказів щодо їх винуватості у такому обвинуваченні, суд вважає за необхідне спочатку проаналізувати надані стороною обвинувачення докази на предмет їх допустимості.

Зокрема, у судовому засіданні судом було досліджено протокол огляду місця події від 26 вересня 2018 року (т. 1, а.с. 5-6), відповідно до якого, слідчим у присутності понятих за участі експерта-криміналіста, було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , а саме паркінг на якому знаходиться, зокрема, автомобіль «Лексус» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого, були виявлені ґудзик, серветка зі слідами РБК, один марлевий тампон зі слідами РБК та дерев`яний предмет, однак суд вважає за необхідне визнати цей процесуальний доказ недопустимим, оскільки вказаний протокол складений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

З протоколу огляду місця події від 26 вересня 2018 року вбачається, що під час проведення вказаної слідчої дії, застосовувались технічні засоби фіксації цифровий фотоапарат «Sony», з носієм інформації на карті пам`яті цифрового фотоапарата «Sony», за результатом чого, слідчим було зазначено, що до протоколу огляду додається фототаблиця.

Згідно з положеннями ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути, серед іншого, фототаблиці та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, вказані вимоги закону слідчим не дотримані, враховуючи, що фототаблиця, яка є невід`ємною частиною протоколу в матеріалах кримінального провадження відсутня.

З приводу вказаних обставин, в якості свідка судом було допитано слідчого ОСОБА_20 , який підтвердив те, що за результатами проведення вказаної слідчої дії було складено фототаблицю, яка була складена експертом-криміналістом, проте чому вона відсутня в матеріалах кримінального провадження йому невідомо.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 104 КПК України протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Проте всупереч зазначеним положенням законодавства протокол огляду місця події не містить підпису експерта-криміналіста за участі якого здійснювався огляд місця події, а також яким було зроблено вказану фототаблицю.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.

Як було встановлено в ході судового розгляду під час проведення огляду місця події слідим у протоколі було зазначено, що для проведення вказаної слідчої дії було залучено, зокрема, понятого ОСОБА_21 , при цьому, в порушення вимог ч. 3 ст. 223 КПК України, останньому не було роз`яснено до якої слідчої дії його залучено, не роз`яснено його права і обов`язки, вказана особа взагалі не розуміла, що його було залучено до проведення даної слідчої дії. Як зазначив у судовому засіданні сам ОСОБА_21 , він фактично не був присутній при проведенні огляду місця події, йому не надавались на огляд речі які вилучались в процесі огляду, а підписуючи протокол за результатами проведення огляду місця події, він вважав, що підписує зовсім інший документ.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», вбачається, що визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.

У рішенні по справі «Гефген проти Німеччини», де Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Таким чином, враховуючи, що вказаний протокол було складено з істотними порушеннями вимог КПК України, суд вважає за необхідне визнати цей процесуальний доказ недопустимим. Також з огляду на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне визнати недопустимими доказами всі речі і документи, які були отримані органом досудового розслідування в результаті вказаної слідчої дії, а також похідні від них докази у вигляді висновків експертиз, предметом дослідження яких були ці речі і предмети, зокрема, суд визнає недопустимими доказами:

-отримані в ході огляду місця події від 26 вересня 2018 року (т. 1, а.с. 5-6), наступні речові докази: предмет схожий на ґудзик, серветку зі слідами РБК, 1 марлевий тампон зі слідами РБК, руків`я (дерев`яний предмет);

-висновок експерта № 1174 від 16 листопада 2018 року (т. 1, а.с. 56-58), складений за результатами проведення судово-медичної експертизи в частині дослідження і зроблених за його результатами висновку щодо незаконно отриманих в ході досудового розслідування предметів дослідження, а саме: предмета схожого на ґудзик, марлевого тампону та серветки. При цьому вказаний висновок експерта, складений з порушенням п. 4.15 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (в редакції Наказу Міністерства юстиції України від 26.04.2017 року № 1420/5), а саме вказаний висновок експерта не підписаний експертом, який проводив дослідження;

-висновок експерта № 1113 від 27 листопада 2018 року (т. 1, а.с. 70-73), складений за результатами проведення судово-медичної експертизи в частині дослідження і зроблених за його результатами висновку щодо незаконно отриманих в ході досудового розслідування предмета дослідження, а саме: предмета у вигляді палки.

При цьому суд приймаючи вказане рішення не може погодитись з посиланням сторони захисту, як на одну з підстав визнання протоколу огляду місця події від 26 вересня 2018 року недопустимим доказом, а саме те, що вказана слідча дія була проведена за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 27, в той час як потерпілий ОСОБА_9 , заявив, що злочин стосовно нього вчинений на парковці буд. АДРЕСА_3 .

Так, як було встановлено під час судового розгляду, потерпілий ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , й повідомляючи про вчинення злочину останній маючи свою суб`єктивну думку про те, що двоповерховий паркінг, на якому він залишає свою машину є частиною його будинку помилково повідомив, що місцем скоєння злочину є АДРЕСА_3 . Проте як було встановлено судом, хоча й буд. АДРЕСА_3 є взаємопов`язаний з прилеглим до нього паркінгом, останнім присвоєні різні номери, у зв`язку з чим, в протоколі огляду місця події від 26 вересня 2018 року зазначена правильна адреса паркінгу, а саме: АДРЕСА_3 .

Крім того, суд також не може погодитись з посиланням сторони захисту на те, що під час проведення вказаної слідчої дії у якості понятого було залучено ОСОБА_13 , який в подальшому був допитаний в якості свідка, який є єдиним очевидцем вчинення злочину, що ставить його незацікавленість під сумнів, враховуючи, що стороною захисту не наведено належних мотивів та обставин, які могли б свідчити про можливу зацікавленість ОСОБА_13 в результатах кримінального провадження.

Також, суд не може взяти до уваги, як підставу для визнання протоколу огляду місця події від 26 вересня 2018 року недопустимим доказом, твердження сторони захисту, що огляд приміщення паркінгу було проведено без відповідного на те дозволу, враховуючи, що доступ до зазначеного двоповерхового паркінгу є вільним як для мешканців будинку так і для відвідувачів ТЦ «Delmar», а охорона цього паркінгу здійснює свою діяльність для збереження майна та дотриманням загального порядку на ньому. Однак це не слугує обмеженням для громадян у доступу до нього, у зв`язку з чим, у даному випадку відсутні правові підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.ст. 233, 234 КПК України.

Крім цього, продовжуючи оцінювати надані стороною обвинувачення докази на предмет їх допустимості, суд не може погодитись з твердженням сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновок експерта № 3909е від 29 листопада 2018 року (т. 1 а.с.44-47), який було складено за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , з огляду на те, що медичні документи на підставі яких було зроблено вказаний експертний висновок в матеріалах кримінального провадження відсутні, та доступ до них не було надано, в порядку ст. 290 КПК України, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати ККС Верховного Суду (постанова від 27 січня 2020 року № 754/14281/17), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом.

У цій же постанові Об`єднана палата зазначила про те, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України.

Зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що потягне за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу.

Так, дивлячись на те, що під час надання доступу стороні захисту до матеріалів кримінального провадження на підставі ст. 290 КПК України (т. 4 а.с. 48-49), не було заявлено клопотань про надання доступу до медичних документів потерпілого, на підставі яких було проведено вказану експертизу, а висновок експерта був відкритий стороні захисту, тому суд вважає необґрунтованим клопотання про визнання висновку експерта № 3909е від 29 листопада 2018 року недопустимим доказом.

Крім того, доказами вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , інкримінованого злочину, сторона обвинувачення зазначила показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яких було безпосередньо допитано у судовому засіданні. Однак в судовому засіданні були допитані й інші свідки, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , покази яких є зовсім відмінними від показань потерпілогоОСОБА_9 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , при цьому показання останніх містять суттєві протиріччя щодо обставин вчинення злочину.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що на нього було скоєно напад чотирма особами, одягнутих в темний одяг та капюшони, на обличчях яких були медичні маски, серед яких він впізнав обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Проте, як встановлено судом, потерпілий впізнав обвинувачених не в день нападу, що підтверджується протоколом прийняття зави про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26 вересня 2018 року (т. 1 а.с.4), в якому потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що нападаючих бачив, проте впізнати їх не зможе, а в день пред`явлення осіб для впізнання за фотокартками, яке відбулось вже аж 20 листопада 2018 року, тобто майже через два місяці після нападу.

Свідок ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повідомив, що напад відбувався у вечірній час доби, нападників було четверо й вони були одягнуті в темні речі та маски, при цьому зазначив, що у момент нападу до нього було застосовано перцевий балончик, проте незважаючи на це йому вдалось розпізнати обвинувачених. Також, останній повідомив, що під час досудового розслідування з ним було проведено впізнання осіб за фотознімками, яке відбулось 23 листопада 2018 року, тобто майже через два місяці після вчинення злочину. Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомив, що вказана слідча дія була проведена у відділку поліції, під час якої був присутній він та слідчий, при цьому впевнено стверджував, що інших осіб при її проведенні не було.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Враховуючи, що при проведенні вказаної слідчої дії не було забезпечено безперервного відеозапису її проведення, а також не були залучені поняті, як стверджує про це свідок ОСОБА_13 , таким чином протоколи пред`явлення осіб для впізнання за участі вказаного свідка від 23 листопада 2018 року не можуть вважатись судом належними і допустимими доказами.

Крім того, викликають сумніви у об`єктивності і добросовісності показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в судовому засіданні повідомили, що бачили обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 біля будинку потерпілого, у день вчинення злочину, приблизно о 16.00 годині, що не узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 .

Так, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомив, що обвинувачений ОСОБА_5 з 2016 року по другу половину 2019 року, працював у нього малярем. Зазначив, що зазвичай наприкінці місяця багато роботи й скоріш за все ОСОБА_5 був на робочому місці. На підтвердження вказаної інформації судом було досліджено табель обліку використання робочого часу ТОВ «ДОМУС КОЛОР» (т. 1 а.с. 109-118), відповідно до якого, ОСОБА_5 26 вересня 2018 року впродовж 8 годин перебував на робочому місці, що підтверджує показання самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні повідомив, що з 09.00 години по 18.00 годину перебував на робочому місці. У зв`язку з цим, показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в цій частині, не можуть бути покладені в обґрунтування обвинувачення.

Проаналізувавши докази, суд дійшов висновку про те, що усі вони поза розумним сумнівом не можуть підтверджувати винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в інкримінованому їм злочині. Фактично сторона обвинувачення спирається на прямі показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 . Проте, ці показання викликають сумнів у суду щодо своєї достовірності.

При цьому, як вбачається з показань ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що вона 26 вересня 2018 року зустрілася з ОСОБА_5 , який їхав з роботи, після чого забрала його на автомобілі на пр. Олександра Поля й поїхали разом до магазину «АТБ». Далі, ОСОБА_5 пішов у магазин, а до неї приблизно о 19.40-19.45 годині підійшла подруга ОСОБА_18 , через приблизно 5 хвилин вийшов ОСОБА_5 з магазину й вони поїхали усі разом до них додому, де знаходились до самого ранку. Вказані обставини також біли підтверджені свідком ОСОБА_18 , яка була безпосередньо допитана у судовому засіданні.

Також свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні повідомила, що у день вчинення злочину приблизно о 18.00 годині вона зустрілася з обвинуваченим ОСОБА_6 й вони разом пішли в кафе, яке розташоване у ТЦ «Пассаж» у м. Дніпрі, де перебували приблизно до 22.00 години, після чого разом поїхали до неї додому. На підтвердження вказаних свідчень судом були досліджені скріншоти фото (т. 4 а.с. 7), на яких зображений обвинувачений ОСОБА_6 , з датою від 26 вересня 2018 року та часом 19.44 година, з відміченою геолокацією. При цьому сторона захисту стверджує, що вказані фото також були надані слідчому під час досудового розслідування, проте невідомо чому вони не були долучені до матеріалів кримінального провадження та не перевірені дані факти під час досудового розслідування.

Стороною обвинувачення ніяких доказів на спростування зазначених показань не надано, а отже у суду відсутні підстави у виникненні сумнівів щодо їх правдивості. Тобто у даній справі докази обвинувачення є суперечливими і у своїй сукупності недостатніми для однозначного, поза розумним сумнівом висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в інкримінованому їм діянні, у той же час показання наведених вище свідків свідчать про алібі обвинувачених, які в момент вчинення злочину знаходилися в іншому місці.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Суд, безпосередньо, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них здобута з грубим порушенням норм процесуального законодавства і визнана судом недопустимими доказами, а інші, досліджені у судовому засіданні докази, визнані судом допустимими, зокрема, показання допитаних судом потерпілого і свідків, висновки експертиз та інші процесуальні документи, проте вони містять суттєві суперечності між собою, які в поєднанні із наявним алібі у обвинувачених, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до інкримінованого їм злочину, а також не можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про обставини лише того, що обвинувачені раніше знайомі з потерплим.

Таким чином, судом встановлено, що злочин стосовно потерпілого ОСОБА_9 мав місце, але з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На підставі ч. 1 ст. 25 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, на думку суду, можливість отримання інших доказів щодо доведення винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм стороною обвинувачення злочину вичерпана, оскільки судом були досліджені всі докази, надані сторонами кримінального провадження. Інших, не досліджених судом та достатніх доказів, які б підтверджували винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, стороною обвинувачення надано не було.

В той час, відповідно ст.17 КПК України обов`язок доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом покладається на сторону обвинувачення.

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , кожного окремо, на підставі пункту 2 частини 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що саме ними вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Долю речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, враховуючи рішення суду про виправдання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не доведено, що саме ними вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та виправдати його на підставі пункту 2 частини 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та виправдати його на підставі пункту 2 частини 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 .

Речові докази предмет схожий на ґудзик, марлевий тампон із речовиною бурого кольору, сухий марлевий тампон, серветку зі слідами бурого кольору, дерев`яний предмет зі слідами бурого кольору, зразок крові, змиви з об`єктів, витяжки на ниточках марлі з контролем марлі, які відповідно до квитанції № 1553, передані на зберігання до камери схову речових доказів Відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровські області (Соборний ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області) знищити.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1