ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/13/23 Справа № 709/796/15-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участі:
прокурорівОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000236 за апеляційною скаргою прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області, громадянина України, українця, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

визнано невинуватим та виправдано за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 залишено без розгляду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів на суму 3 247 грн. 12 коп. вирішено компенсувати за рахунок держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він 05.07.2014 близько 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку № 10 по вулиці Леніна в с. Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області зі сторони с. Михайлівка до с. Мала Бурімка, в порушення п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_16 , який рухався попереду в попутному напрямку руху.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_16 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді сполученої травми голови та грудної клітки, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 рокув Чорнобаївській центральній районній лікарні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , а саме вимог п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_16 .

Такі дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки під час судового розгляду, при оцінці наданих прокурором доказів, вина останнього не знайшла свого підтвердження.

Зазначено, що поза розумним сумнівом перед судом доведена та обставина, що у дорожній обстановці велосипедист ОСОБА_16 змінив напрямок руху, чим створив небезпеку для руху водієві автомобіля ОСОБА_12 .

В основу вироку судом покладено висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи Київського НДІСЕ №17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015 та висновок судової автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014, де враховані дії велосипедиста щодо зміни напрямку руху та зазначено, що саме дії ОСОБА_16 , який порушив вимоги п.п. 9.4, 10.1, 10.3, 10.4, перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Крім того судом зазначено, що технічна можливість уникнути виникнення ДТП не визначалася односторонніми діями водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_12 , а повністю залежала від виконання велосипедистом ОСОБА_16 наведених вимог ПДР, який перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху, а ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом з моменту зміни ним напрямку руху та виникнення перешкоди для руху.

Судом визнано недопустимим доказом висновок судової автотехнічної експертизи №103/15-23 від 18.02.2015, оскільки вона проведена на підставі вихідних даних наданих слідчим про те, що велосипедист ОСОБА_16 керував велосипедом в попутному напрямку руху, не змінював напрямок руху, а ОСОБА_12 здійснював маневр його випередження, що не відповідає встановленим судом фактичним обставинам провадження.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що твердження в обвинувальному акті про порушення ОСОБА_12 вимог п.п. 13.1 та 13.3 ПДР України, що призвели до ДТП внаслідок якої загинув ОСОБА_16 не відповідають встановленим фактичним обставинам провадження та спростовуються наданими доказами.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, стягнувши в дохід держави з обвинуваченого витрати на проведення експертних досліджень у сумі 3 247 грн. 12 коп.

На думку прокурора, суд побудував свої висновки щодо відсутності в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на суперечливих, достатньо не перевірених доказах та не вказав про те, чому він прийняв до уваги одні докази і відкинув докази сторони обвинувачення.

Вказує, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом висновок судової автотехнічної експертизи №103/15-23 від 18.02.2015 та не взято до уваги те, що для проведення експертного дослідження було надано усі матеріали кримінального провадження і при наданні відповідей експертом зазначено, що у момент первинного контакту кут між поздовжніми вісями автомобіля та велосипедом складав приблизно 0 градусів. Крім того судом не враховано висновки транспортно-трасологічної експертизи від 05.02.2015 № 20/15-23, комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 04-01/36/5529/13594 від 21.12.2016, складені кваліфікованими експертами, у відповідності до вимог закону, в тому числі, з проведенням огляду автомобіля ВАЗ та велосипеда «Либідь» про те, що показання ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту з технічної точки зору є неспроможними, так як не узгоджуються з механічними пошкодженнями на транспортних засобах, які виникли під час ДТП.

Звертає увагу на те, що допитані судом експерти ОСОБА_17 та ОСОБА_18 надали повні і вичерпні відповіді на питання сторін і їх висновки та роз`яснення сумніву не викликають.

Узагальнюючи викладене, прокурор піддає сумніву показання обвинуваченого ОСОБА_12 та його колишньої дружини ОСОБА_19 , покладені в основу виправдувального вироку, як такі, що суперечать доказам в їх сукупності, не є об`єктивними і правдивими.

Зазначає про необхідність повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження зокрема, шляхом допиту експертів Ольхова ВС, ОСОБА_17 та дослідження висновків: комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи від 21.12.2016 № 04-01/36/55; транспортно-трасологічної експертизи від 05.02.2015 № 20/15-23; судової автотехнічної експертизи № 103/15-23; судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.

22.02.2022 захисником ОСОБА_13 та 03.04.2023 прокурором ОСОБА_10 суду апеляційної інстанції подано окремі клопотання про дослідження доказів, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України (Том 6, а.п. 206, Том 7, а.п. 113-114).

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_15 , яка про поважні причини свого неприбуття не повідомила, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурорів ОСОБА_8 ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення в повному обсязі з наведених в ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про законність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини встановлені під час кримінального провадження в заявлених та задоволених судом апеляційної інстанції межах, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_12 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не належить.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Статтею 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Серед засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

При встановленні обставин, передбачених ч. 1 ст. 373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок, який має відповідати вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України.

Перевіривши, в межах повноважень наданих ст. 404 КПК України, обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів вважає, що місцевим судом виконані вимоги ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку, тому будь-які підстави, передбачені ст. 409 КПК України для його скасування, на чому наполягає сторона обвинувачення, чи зміни відсутні.

В суді першої інстанції та будучи повторно допитаним судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що 05.07.2014 близько 19 год. 30 хв., в світлу пору доби, керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 він рухався зі сторони с. Михайлівка до с. Велика Бурімка Чорнобаївського району. В якості пасажиру з ним їхала колишня дружина. Навпроти магазину «Чайка» назустріч йому рухався вантажний автомобіль, а в попутному з ним напрямку - велосипедист. Як тільки проїхала вантажна машина, несподівано, велосипедист, який рухався біля правого узбіччя, не подаючи ніякого сигналу повороту повернув з права наліво, створюючи перешкоду для руху автомобіля. Велосипедиста він бачив за 100-150 м. Почав гальмувати, а велосипедист, не доїхавши до середини проїзної частини дороги різко повернув вправо, внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною лівого крила машини із правою педаллю велосипеда. За наслідками ДТП він викликав працівників поліції та карету швидкої допомоги. Вважає, що саме дії велосипедиста ОСОБА_16 є причиною ДТП, разом з цим висловлює жаль з приводу події за його участі, в якій загинула людина.

Потерпіла ОСОБА_15 суду першої інстанції показала, що обставини ДТП, у якій загинув її батько ОСОБА_16 їй не відомі. Зазначила, що ОСОБА_12 приходив до її мами та просив вибачення, однак коли вона зверталась до нього з приводу надання допомоги, він нічого не відшкодував.

Свідок ОСОБА_19 суду першої інстанції показала, що ОСОБА_12 її колишній чоловік. Того дня вона з ним їхала на автомобілі ВАЗ 2106 в напрямку с. Мала Бурімка, їм на зустріч рухався вантажний автомобіль, а по праву сторону, біля правої обочини, в попутному напрямку на велосипеді - ОСОБА_16 . Як тільки проїхав вантажний автомобіль, ОСОБА_16 , не обернувшись назад, не подаючи ніякого сигналу повороту, різко попернув з права наліво. ОСОБА_12 почав вивертати вправо, різко гальмувати і автомобіль майже зупинився, однак він зачепив велосипед лівою стороною автомобіля.

Свідок ОСОБА_20 суду першої інстанції показав, що був водієм зустрічного вантажного автомобіля та бачив велосипедиста, який рухався біля правої обочини в попутному напрямку з легковим автомобілем ВАЗ, яким керував ОСОБА_12 . Моменту зіткнення транспортних засобів не бачив.

На думку сторони обвинувачення, винуватість ОСОБА_12 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наведених в обвинувальному акті фактичних обставин провадження, доводиться наданими та дослідженими під час судового слідства доказами, зокрема даними:

-протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2014 із схемою до нього та таблицями зображень, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, зі змісту якого вбачається, що місце ДТП знаходиться по вул. Леніна на території проїжджої частини навпроти будинку № 6 в с. Велика Бурімка. Огляд проведено слідчим СВ Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_21 з 21 год. 20 хв. до 22 год. за участю понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у присутності ОСОБА_12 . Установлено, що огляд здійснювався за сухої погоди, у сітінкову пору доби, при денному освітленні, на прямій ділянці дороги без заокруглень. Покриття асфальтно-щебеневе, частково всіяне ямками, сухе, радіус заокруглення відсутній. На проїжджій частині нанесена лінія дорожньої розмітки 1.1 ПДР України (суцільна для розділення зустрічних потоків транспорту). До проїжджої частини примикають: праворуч - узбіччя із сезонними насадженнями без кюветів, ліворуч - узбіччя за яким розміщений вузький тротуар, далі за узбіччям праворуч розміщене жиле будинковолодіння № 16, а ліворуч - вузький тротуар за яким знаходяться насадження дерев. Дорожні знаки відсутні. Загальний стан видимості дороги 150 м, зона видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія при денному світлі 50 м. Оглядовість із кабіни водія на смузі руху автомобіля: праворуч 5 м, ліворуч 7 м, видимість конкретної перешкоди 50 м. Згідно схеми ДТП ширина проїжджої частини дороги становить 8,5 м для двох напрямків руху з однією смугою для руху в напрямку огляду. Ширина правого узбіччя 24 м, лівого 4,5. На дорожньому покритті наявні два сліди гальмування автомобіля марки ВАЗ 2106: один від лівого заднього колеса - довжиною 12,2 м, другий від правого заднього колеса - довжиною 20,0 м, який починається на відстані 2,3 м від краю проїжджої частини та закінчується на відстані 46 м від буд. 10 по вул. Леніна в с. Велика Бурімка. Місце наїзду автомобіля на велосипедиста розташоване на відстані 2,0 м від узбіччя та 18 м від початку довшого сліду гальмування автомобіля. Автомобіль марки ВАЗ із пошкодженим лівим переднім показчиком поворота розміщений своєю передньою частиною до с. Мала Бурімка. Ліворуч до автомобіля на відстані 1 м наявний осколок від показчика лівого повороту. На відстані 4.5 м від лівого переднього колеса автомобіля розміщено жіночий велосипед марки Ардіз. Ліворуч від передньої частини автомобіля на відстані 0, 3 м розміщена куртка зі слідами крові, яка розміщена на відстані 04 м від правого узбіччя. На відстані 2,4 м від правого узбіччя розташована жіноча сумка (Том 2, а.п. 10-18);

-протоколу огляду транспортного засобу від 31.07.2014 з таблицями зображень, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, яким зафіксовано огляд автомобіля марки ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 із зовнішніми пошкодженнями лівої передньої частини - лівого переднього показчика повороту. Рульове управління знаходиться у справному стані, люфт відсутній (Том 2, а.п. 46-50).

-протоколу огляду предметів від 31.07.2014 з таблицями зображень, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, яким зафіксовано огляд жіночого велосипеду марки «Ардіс Либідь» червоно-сірого кольору із складним дитячим сидінням чорного кольору на задньому багажнику, а також металевою сітчатою корзинкою чорного кольору на передній частині велосипеда, яка трохи зігнута із лівої передньої частини. На передній лівій частині рами велосипеда є подряпини, які імовірніше за все виникли від дії фізичного тіла на неї із лівої сторони. На лівій гумовій ручці з керма велосипеда маються подряпини, які не виключають контакту із асфальтовою поверхнею автодороги. Ланцюг велосипеда зміщений із зірочок (Том 2, а.п. 51-53).

-протоколу проведення слідчого експерименту від 31.07.2014, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, згідно якого за участі потерпілої ОСОБА_15 , водія ОСОБА_12 , спеціаліста автотехніка та статиста проведено слідчий експеримент задля встановлення на місці обставин ДТП, складено план-схему, виконано виміри, проведено фотографування (Том 2, а.п. 58-60);

-висновку експерта ( ОСОБА_17 ) № 500 від 06.07.2014, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, про те, що у ОСОБА_16 виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливу під оболонки головного мозку, крововиливів в м`які покрови голови з внутрішнього боку, саден та синців на голові; закрита травма грудної клітки у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, забою обох легень, садна на верхніх кінцівках, які виникли внаслідок дії тупих предметів чи ударі об такі предмети. Сполучена травма голови та грудної клітки носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_16 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сполучена травма голови та грудної клітки, що ускладнилась розвитком шоку (Том 2, а.п. 30-32);

-висновку експерта ( ОСОБА_17 ) № 03-01/500/2 від 12.03.2015, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, про те, що причиною смерті ОСОБА_16 є сполучена травма голови та грудної клітки, що ускладнилась розвитком шоку. При дослідженні трупа ОСОБА_16 виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливу під оболонки головного мозку, крововиливів в м`які покрови голови з внутрішнього боку, саден та синців на голові; закрита травма грудної клітки у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, забою обох легень, садна на верхніх кінцівках, які виникли внаслідок дії тупих предметів чи ударі об такі предмети. Сполучена травма голови та грудної клітки носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (Том 2, а.п. 121);

-висновку експерта ( ОСОБА_24 ) № 20/15-23 від 05.02.2015 за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, з маштабно-графічними схемами та фототаблицями про те, що у момент наїзду автомобіль ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 первинно контактував передньою лівою частиною, в місці розташування переднього лівого показчика повороту, з правою педаллю велосипеда під керуванням ОСОБА_16 . У момент первинного контакту, кут між повздовжніми вісями автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда під керуванням ОСОБА_16 складав приблизно 0? (Том 2, а.п.79-88);

-висновку експерта ( ОСОБА_24 ) № 103/15-23 від 18.02.2015 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, про те, що у дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 13.1, 13.3, 12.4 ПДР України. Вирішення питань, що стосуються дій велосипедистів, не потребує спеціальних пізнань в галузі автотехніки (спеціальних технічних знань), необхідні дії велосипедистів наведені в розділі 6 ПДР України. У дорожній обстановці, невідповідності вимогам пп. 13.1, 13.3 ПДР України в діях автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку із виникненням ДТП (Том 2, а.п. 99-100);

-висновку експерта ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) № 04-01/36/5529/13594 від 08.06.2016 за результатами проведення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, повторно дослідженою судом апеляційної інстанції, про те, що враховуючи локалізацію та характер ушкоджень на автомобілі ВАЗ 2106 та велосипеді - пошкодження лівої передньої частини автомобіля, деформації шатуна та правої педалі велосипеда, а також наявність черепно-мозкової травми з місцем прикладання травмуючої дії в лівій лобно-скронево-тімяній ділянці, можливо дійти висновку про те, що в момент первинного контакту кут між повздовжніми осями автомобіля ВАЗ та велосипеда становив величину близько 0?. Показання водія ОСОБА_12 , які були встановлені під час проведення слідчого експерименту за його участю від 31.07.2014, з технічної точки зору, є неспроможними, так як не узгоджуються з механічними пошкодженнями на транспортних засобах, які виникли під час ДТП (Том 3, а.п. 134-155).

Судом апеляційної інстанції також повторно досліджено:

-висновок експерта ( ОСОБА_25 ) № 4/334 від 07.10.2014 за результатами проведення автотехнічної експертизи про те, що за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.3, 12.4 ПДР України, а велосипедист ОСОБА_16 у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР України. У діях велосипедиста ОСОБА_16 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, що перебували у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП. У діях водія автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , з технічної точки зору, невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається, а невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР України не перебувала у причинному зв`язку із виникненням ДТП (Том 2, а.п. 65-69);

-висновку експертів ( ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ) за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотнехнічної експертизи про те, що показання водія ОСОБА_12 про те, що потерпілий повертав через проїжджу частину дороги справа наліво, а потім у зворотному напрямку, чим створив перешкоду для автомобіля ВАЗ, в частині розташування автомобіля та велосипеда на МДТ, є спроможними з технічної точки зору. З моменту виникнення небезпеки для руху (зміни напрямку руху ліворуч велосипедистом) ОСОБА_12 повинен був керуватися вимогами п. 12.3 ПДР України. Водій велосипеда ОСОБА_16 в дорожній обстановці, яка склалася, для забезпечення безпеки руху, повинен був керуватися вимогами п.п. 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України. У ситуації, що склалася на момент пригоди водій ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом з моменту зміни ними напрямку руху в умовах ДТП та виникнення перешкоди для його руху. Проведенні дослідження вказують, що велосипедист ОСОБА_16 перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно і не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху (водію ОСОБА_12 ), а за таких обставин дії ОСОБА_16 не відповідають вимогам п.п. 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України, з технічної точки зору і знаходяться у причинному зв`зку з настанням ДТП. В момент первинного контактування автомобіля ВАЗ та велосипеда кут між їх позовними осями складав біля 15 градусів розвернутий по годинковій стрілці по напрямку руху автомобіля (Том 1, а.п. 201-212).

Допитаний судом апеляційної інстанції експерт ОСОБА_17 підтвердив висновки експертиз № 500, № 03-01/500/2 та в проведеній ним частині висновок № 04-01/36/5529/13594. Зазначив, що визначення кута віднесено до повноважень експерта криміналіста, він міг визначити місце прикладання травмуючої дії в лобно скроневій ділянці і кут в 0 градусів цьому не протирічить. Враховуючи його компетенцію, він не визначав кут розташування транспортних засобів. Він не пам`ятає, скільки було присутніх осіб при огляді автомобіля і велосипеда.

Допитаний судом апеляційної інстанції експерт ОСОБА_18 підтримав експертний висновок № 04-01/36/5529/13594 від 08.06.2016 в проведеній ним частині експертизи та зазначив, що ним особисто оглянуто транспортні засоби, проведено їх співставлення і зроблено висновок, що кут транспортних засобів під час зіткнення був близько 0 градусів. Пошкодження наявні на транспортних засобах свідчать про саме таку величину кута між осями під час зіткнення. Під час огляду транспорних засобів був присутній представник потерпілого та поліції. Транспортні засоби на момент огляду були в стані після ДТП. Транспортні засоби ним зіставлялись особисто. Доступ до транспорних засобів надав працівник поліції. Згідно методологічних рекомендацій транспортних експертиз, під час проведення експертиз необхідно місце, транспортні засоби, протокол огляду місця події і план схема.

Допитаний судом апеляційної інстанції експерт ОСОБА_26 підтримав висновок № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015, в проведеній ним частині експертизи, на виконання ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області та пояснив, що для проведення експертизи йому було надано матеріали кримінального провадження в 2-х томах і здійснено огляд автомобіля ВАЗ і велосипеда. На його переконання кут зіткнення транспортних засобів дорівнював 10-15 градусів. Під час проведення експертизи ним було проаналізовано слідову інформацію. Також враховувалися пояснення водія про те, що велосипедист повертав справа наліво, а потім у зворотньому напрямку. На підставі наданих матеріалів він прийшов до висновку, що водій велосипеда змінював рух, а водій автомобіля відвертав зіткнення шляхом застосування гальмування та відвороту керма вправо. Що стосується місця наїзду, в даному випадку була розрахована приблизна відстань до осколку і побудована маштабна схема. Експерт завжди розраховує приблизну швидкість руху транспортних засобів. Слід юзу визначений приблизно в 18-20 метрів. Час, який займає з моменту виникнення небезпеки складає близько 3-5 секунд. Наведене вказує на те, що водій не мав можливості уникнути гальмування. Додав, що велосипед дуже рухомий об`єкт, оскільки хиткий, але в даному випадку кут первинного контактування між автомобілем і велосипедом дорівнював близько 15 градусів, що пояснює той факт, що педаль велосипеда заглибилась в поворотник автомобіля. При визначенні кута враховувалися пошкодження педалі велосипеда та поворотника автомобіля (фото 3, 7, 9), педаль повинна була бути під кутом, оскільки на крилі відпечаталась гайка. Тобто після первинного контакту велосипед знову проконтактував з педаллю та колісною нішою. Педаль контактувала лише краєм, не всією площиною. На місце ДТП виїзд він не здійснював. На автомобілі були і інші ушкодження, але вони не мають значення для первинного контакту.

Оцінивши докази, на які посилається прокурор в обгрунтованість пред`явленого обвинувачення, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, приймаючи до уваги той факт, що усі сумніви й припущення підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого, а висунуте обвинувачення має ґрунтуватися виключно на підставі доказів, що відповідають критеріям, передбаченим ст.ст. 85, 86 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зокрема колегією суддів встановлено, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження, в межах пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення, місцевим судом цілком повно, об`єктивно та всебічно досліджені здобуті та надані стороною обвинувачення докази і надано їм належну правову оцінку, на виконання вимог ст. 94 КПК України, а доводи прокурора про протилежне, визнає безпідставними.

Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора про доведеність зібраними в кримінальному провадженні доказами порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , що знаходиться у причинному зв`язку із виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_16 , тобто наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також належність і допустимість доказів, якими обґрунтовується пред`явлене йому обвинувачення, колегія суддів виходить з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України характеризується сукупністю обов`язкових ознак: діяння, тобто порушення правил безпеки руху та експлуатації транспортну; суспільно небезпечні наслідки; причинний зв`язок між діянням і суспільно небезпечними наслідками.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що коли суспільно небезпечні наслідки ст. 286 КК України настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо транспортної події та її наслідків. При цьому за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

За змістом обвинувального акта ОСОБА_12 ставиться в провину наступні порушення ПДР України: п. 13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 13.3 - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеку для дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поза розумним сумнівом доводиться та обставина, що у дорожній обстановці, яка мала місце 05.07.2014 велосипедист ОСОБА_16 змінив напрямок руху, чим створив перешкоду для руху водію автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 .

Наведене підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_19 та даними слідчого експерименту від 31.07.2014 про те, що велосипедист різко змінив напрямок руху, а також узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_20 , який хоч і не бачив події зіткнення транспортних засобів, однак вказав, що велосипедист ОСОБА_16 рухався біля правої обочини. При цьому, згідно схеми ДТП, долученої до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2014, зіткнення автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 та велосипеда відбулося на відстані близько двох метрів від правого краю проїзної частини.

Про зміну напрямку руху велосипедиста вказує слідова інформація на місці події, а також кінцеве розташування транспортних засобів, яке не суперечить показанням ОСОБА_12 щодо намагання уникнути ДТП, гальмування та спрямування автомобіля в сторону правого узбіччя.

Оскільки показання водія ОСОБА_12 , з огляду на наведене, визнано достовірними та спроможними з технічної точки зору, суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що дорожньо-транспортна пригода розвивалась за обставин, про які вказав останній, тому в основу вироку поклав висновки судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи Київського НДІСЕ № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015, судової автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014, де, окрім іншого, враховано дії велосипедиста, який повертав через проїжджу частину дороги справа на ліво, а потім у зворотному напрямку.

Зокрема згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014 у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності до вимог п 12.4 ПДР України, а велосипедист ОСОБА_16 у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР України. У діях велосипедиста ОСОБА_16 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, що перебували у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП. У діях водія автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , з технічної точки зору, невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР України не перебувала у причинному зв`язку із виникненням ДТП.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015, висновки якої підтримані експертом ОСОБА_26 , показання водія ОСОБА_12 про те, що потерпілий повертав через проїжджу частину дороги справа наліво, а потім у зворотному напрямку, чим створив перешкоду для автомобіля ВАЗ, в частині розташування автомобіля та велосипеда на місці ДТП, спроможні з технічної точки зору. В дорожній обстановці дії обох водіїв не відповідали вимогам ПДР, зокрема водія автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 п. 12.3 ПДР, а водія велосипеда ОСОБА_16 пунктам 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР. В дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути ДТП не визначалась односторонніми діями водія автомобіля ОСОБА_12 , а повністю залежала від виконання велосипедистом ОСОБА_16 вимог пунктів 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР, який перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху, зокрема водію ОСОБА_12 , а ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом з моменту зміни напрямку руху останнього в умовах ДТП та виникнення перешкоди для його руху.

З огляду на наведене, твердження сторони обвинувачення про порушення ОСОБА_12 вимог пунктів 13.1 та 13.3 ПДР України, що призвело до ДТП внаслідок якої загинув ОСОБА_16 , є неспроможними, такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження і спростовуються наведеними вище доказами.

Посилання прокурора на те, що судом безпідставно визнано недопустимим доказами висновок судової автотехнічної експертизи №103/15-23 від 18.02.2015 та не враховано висновки транспортно-трасологічної експертизи від 05.02.2015 № 20/15-23, комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 04-01/36/5529/13594 від 21.12.2016, колегія суддів визнає необгрунтованами, з огляду на наступне.

За змістом висновку судової автотехнічної експертизи № 103/15-23 від 18.02.2015, у дорожній обстановці водій автомобіля ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 13.1, 13.3, 12.4 ПДР України. Невідповідність вимогам пунктів 13.1, 13.3 ПДР України в діях водія ОСОБА_12 , з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

З дослідницької частини експертного висновку вбачається, що автотехнічна експертиза проведена на підставі наданих слідчим вихідних даних про те, що велосипедист ОСОБА_16 керував велосипедом в попутному напрямку руху та не змінював напрямок руху. У зв`язку із чим експерт, при проведенні даної експертизи, виходив із дорожньо-транспортної ситуації, коли велосипедист не змінював напрямок руху, а водій ОСОБА_12 здійснював маневр випередження велосипедиста.

Оскільки судом першої інстанції встановлено інші обставини ДТП про те, що велосипедист ОСОБА_16 змінив напрямок руху, чим створив перешкоду для руху водію автомобіля ОСОБА_12 , судом визнано недопустимим доказом висновок судової автотехнічної експертизи №103/15-23 від 18.02.2015, як такий, що суперечить фактичним обставинам провадження через неповноту наданих для проведення дослідження вихідних даних, з чим цілковито погоджується і колегія суддів.

З урахуванням наведеного вище судом також обгрунтовано не враховано висновки транспортно-трасологічної експертизи від 05.02.2015 № 20/15-23, комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 04-01/36/5529/13594 від 21.12.2016.

При цьому враховується, що згідно висновків транспортно-трасологічної експертизи від 05.02.2015 № 20/15-23, комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 04-01/36/5529/13594 від 21.12.2016, у момент наїзду автомобіль первинно контактував передньою лівою частиною, в місці розташування переднього лівого показчика повороту, з правою педаллю велосипеда і у момент первинного контакту, кут між повздовжніми вісями транспортних засобів дорівнював приблизно 0 градусів. Наведені висновки спростовуються даними судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015, яка покладена в основу вироку суду першої інстанції, як така, що відповідає фактичним обставинам провадження, за змістом якої, в момент первинного контактування автомобіль своєю лівою накладкою переднього бамперу, а саме передньою частиною корпуса накладки, контактував з правою педаллю велосипеда, а саме її гумовою накладкою і одразу після цього педаль контактувала з лівою кутовою частиною кузова автомобіля в районі покажчика повороту, при цьому їх поздовжні вісі знаходились під кутом, який кількісно можна оцінити величиною біля 15 градусів один відносно іншого. Наведений висновок експертизи, на думку колегії суддів, відповідає з`ясованим обставинам, був складений з урахуванням ширшого обсягу вихідних даних, є більш точним і повним по відношенню до обставин ДТП за участю водіїв ОСОБА_12 та ОСОБА_16 .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання прокурора на сумнівність і неправдивість показань обвинуваченого ОСОБА_12 та його колишньої дружини ОСОБА_12 , які стверджували, що велосипедист різко змінив напрямок руху, оскільки вони узгоджуються з даними протоколу огляду місця події із схемою до нього, показаннями свідка ОСОБА_20 , висновками судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015 і судової автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з твердженнями прокурора про вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що, на думку прокурора, підтверджується зібраними в провадженні доказами, оскільки такі доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження. При цьому, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не наведено переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та належної оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав невинуватим ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдав останнього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_12 , апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

З урахуванням залишення без змін вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29.06.2021 за результатами апеляційного перегляду, колегія суддів визнає обгрунтованим залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_15 та віднесення процесуальних витрат за рахунок держави, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 129, ч. 1 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді