КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
______________________________
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/558/22

Провадження № 1-кп/947/459/23

26.12.2023 року

місто Одеса

1.ВСТУПНА ЧАСТИНА

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 17.05.2019 року у відношенні:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшана Городищенський район Черкаська область, громадянина України, не одруженого, працюючого на посаді директора ТОВ «ДЦ «САНІТАС», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

2.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

2.1. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

ОСОБА_9 , пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду у повному обсязі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, наступного змісту.

Так, 16.05.2019 року о 22:30 год. ОСОБА_9 , знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де у нього виникла сварказ ОСОБА_12 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 помилково вважав останнього причетним до розповсюдження наркотичних засобів.

Під час сварки у ОСОБА_9 , через образи зі сторони ОСОБА_12 , раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_9 підійшов до потерпілого та кулаком правої руки, умисно наніс один удар у передню частину голови ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: синець та забійну рану лобової ділянки справа, крововилив у м`які тканини над правими тім`яною і лобовою частками, з переходом під тверду мозкову оболонку лобової частки, внутрішньо мозковий крововилив у праву лобову частку з проривом крові у шлуночки головного мозку, забій-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Після цього, ОСОБА_9 пішов з місця вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_12 17.05.2019 року було постановлено бригадою швидкої медичної допомоги до КУ «МКЛ № 1», де останній 20.05.2019 року, в результаті спричинених йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, помер.

За таких обставин, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

2.2. Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті. Прокурор наполягав, що стороною обвинувачення надано, а судом досліджено, достатньо доказів для встановлення відповідності викладених в обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, що як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності, дає підстави визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 просила суд ухвалити обвинувальний вирок відносно ОСОБА_9 та покарати його відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, сторона обвинувачення посилається на нижчевикладені докази (ч.1 ст.84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню), які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

2.2.1. Показання потерпілої та свідків.

-Показання, допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила суду, що з обвинуваченим ОСОБА_9 вона особисто не знайома, очевидцем подій не була. 16.05.2019 року їй зателефонувала матір і повідомила, що батько ОСОБА_12 перебуває в лікарні, якого забрали на швидкій медичній допомозі, а транспортний засіб, яким він керував, разом з документами залишився біля ТЦ «Панорама». Вони з чоловіком відправилися в лікарню, де знаходився її батько. Її було викликано до кабінету лікаря, де останній повідомив, що фізичний стан батька незадовільний, ситуація критична, у зв`язку з чим батько може не дожити до ранку. Вона з чоловіком купила всі необхідні ліки та передала лікарям. На наступний день вони з чоловіком приїхали до лікарні, де медичні працівники повідомили, що стан батька не становиться краще, і скоріше за все останній помре, у зв`язку з чим будуть очікувати зупинку серця, оскільки нічого вже зробити не можливо. 20 травня 2019 року батько померу лікарні. Вона бачилася з людиною на ім`я ОСОБА_13 , який за його словами був присутній під час сутички. Як пояснив ОСОБА_13 , там була сутичка, батька вдарили, після чого батько сів за кермо до транспортного засобу, яким він керував, разом із ОСОБА_13 , та вони поїхали, однак у дорозі батько відчув себе погано та вони зупинилися біля ТЦ «Панорама», після чого була викликана швидка медична допомога. Ця інформація їй відома зі слів особи на ім`я ОСОБА_13 , прізвище якого вона не пам`ятає. Її батько вже декілька років не вживав наркотичні засоби. Від заявленого цивільного позову відмовилася у повному обсязі та надала відповідну заяву.У ході додаткового допиту потерпіла ОСОБА_7 повідомила суду, що з нею зустрічався захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 , та відшкодував грошові кошти, які раніше потерпіла просила за цивільним позовом, у зв`язку з чим потерпіла вважає, що злочин скоїв ОСОБА_9 ;

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який повідомив суду, що у 2019 році, більш точної дати він не пам`ятає, вбили його товариша, ймовірно це сталося навесні 2019 року. Із загиблим ОСОБА_15 вони були знайомі тривалий час. Увечері певного дня восени 2019 року, більш точної дати свідок згадати не зміг, він зустрів свого товариша ОСОБА_15 , який керував транспортним засобом, марку та модель, а також колір - свідок точно вже не пам`ятає. ОСОБА_15 запропонував підвезти свідка і останній сів на переднє пасажирське сидіння. На транспортному засобі, яким ОСОБА_16 , вони під`їхали до приватного сектору десь за «Альтаїром». Свідок вийшов з автомобіля, оскільки захотів сходити в туалет, ОСОБА_15 при цьому залишався за кермом транспортного засобу. Неподалік від місця, де було припарковано транспортний засіб, було розташований спортивний майданчик, на якому перебували двоє хлопців. Один з яких, меншого зросту, одразу почав вести себе агресивно, коли побачив свідка, та підійшов до свідка з агресивними намірами, розпочалася сутичка. Хлопці вели себе агресивно, почалася суперечка та штовханина. У ході штовханини хлопець більш високого зросту, в якому свідок упізнає обвинуваченого ОСОБА_9 , душив товариша ОСОБА_15 , та в певний момент наніс ОСОБА_15 один удар у праву верхню частини голови. Свідок також повідомив суду, що він бачив лише 1 удар, причому свідок показав, що ОСОБА_15 не падав з висоти свого зросту. Свідок повідомив суду, що він не бачив аби ОСОБА_15 вдарявся головою об якийсь предмет.Свідок не зміг самостійно згадати прізвище товариша ОСОБА_15 . Опісля штовханини вони, свідок і товариш ОСОБА_15 , та двоє хлопців, розійшлися, - хлопці зникли з місця події.Свідок також повідомив суду, що він побачив на голові товариша ОСОБА_15 розсічення, та взяв з транспортного засобу вологі серветки, якими зупиняв кров на голові товариша ОСОБА_15 . Свідок за професією лікар, водночас він фактично не надавав першої медичної допомоги, оскільки в цьому не було потреби, та його руки були брудні. Свідок повідомив суду, що він не викликав швидку медичну допомогу безпосередньо на місце події, оскільки його товариш ОСОБА_15 не захотів цього та він заборонив свідку це робити, пояснивши свідку це тим, що ОСОБА_15 не знає що сказати лікарям що його вдарили хлопці. У подальшому вони разом сіли в той же транспортний засіб, на якому приїхали, ОСОБА_15 знову сів за кермо, та вони спільнонаправилися до ТЦ «Панорама».Свідок повідомив суду, що по дорозі потерпілий жалівся на запаморочення та йомубуло погано. У певний момент руху до ТЦ «Панорама» ОСОБА_15 зупинив транспортний засіб та попросив свідка вийти в аптеку купити щось від головного болю. Свідок вийшов з транспортного засобу в аптеку та купив якісь ліки, повернувшись до транспортного засобу, який продовжив рух, за керуванням ОСОБА_15 , до ТЦ «Панорама». Під`їхавши до ТЦ «Панорама», транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_15 , був припаркованийводієм уздовж дороги, та свідок знову пішов до аптеки аби взяти якісь ще ліки. ОСОБА_15 ставало гірше та свідок викликав бригаду швидкої медичної допомоги до вул. Академіка Корольова, біля ТЦ «Панорама», яка відвезла його товариша ОСОБА_15 до єврейської лікарні;

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який повідомив суду, що з обвинуваченим ОСОБА_9 свідок знайомий тривалий час. У травні 2019 року, дату вже точно не пам`ятає, приблизно о 21:00 год., він зустрівся на вулиці з ОСОБА_9 та разом із ним перебував на спортивному майданчику. У той час під`їхав транспортний засіб, ймовірно марки «RENAULT», номерний знак не пам`ятає, темного кольору. З автомобіля вийшов пасажир та почав щось шукати по кущах, ймовірно наркотичні засоби так звану «закладку». Свідок підійшов до цієї особи та зробив зауваження про те, що остання тут не проживає, оскільки свідок всіх знає в цьому районі.На що вказаний громадянин, який вийшов із транспортного засобу, повідомив, що він загубив ключіта шукає їх, при цьому вів себе дуже агресивно. У нього був збуджений стан, він почав провокувати свідка та лізти у бійку. Через деякий час з транспортного засобу вийшов водій, який також вів себе агресивно, а в руках у нього був предмет зовні схожий на ніж. У цей момент конфлікт почав наростати, пасажир і водій вели себе агресивно, висловлювали погрози, а водій ще й повідомив, що перебував у тюрмі, на що свідок йому повідомив про те, що він працював раніше в правоохоронних органах. У певний момент ОСОБА_9 взяв руки водія транспортного засобу «в кільце», тобто обхопив його аби він не зміг вчиняти активних дій та наносити удари комусь. У подальшому ОСОБА_9 відпустив водія та більше його не чіпав. Свідок не бачив щоб ОСОБА_9 наносив будь-яких ударів водію транспортного засобу. Свідок не бачив щоб водій транспортного засобу падав, ударявся головою, свідок не бачив крові на голові чи обличчі водія транспортного засобу. Між свідком та пасажиром транспортного засобу розпочалася штовханина, втім свідок не наносив такій особі жодних ударів та, як повідомив свідок суду, якби він і наносив якісь удари, то залишилися би сліди, оскільки свідок професійно займався боксом, є кандидатом у майстри спорту. Як далі повідомив свідок, у подальшому було вирішено не продовжувати конфлікт та він, разом із ОСОБА_9 , покинули місце події пішли пішки за транспортним засобом ОСОБА_9 , який був припаркований на іншій вулиці міста Одеси. Свідок також повідомив суду, що під час одночасного допиту, який відбувся на стадії досудового розслідування, свідок не впізнав в особі ОСОБА_18 особу, що була присутня під час сутички, яка описана свідком.

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який повідомив суду, що влітку, точну дату вінвже не пам`ятає, він разом з колегою по роботі перебував на лавочці біля ТЦ «Панорама». У певний момент свідок почув з одного з припаркованих біля дороги транспортних засобів стон людини, хрип, через відкрите вікно транспортного засобу. Марку та колір транспортного засобу, його державний номерний знак, свідок не пам`ятає. Людину в транспортному засобі, та де саме на якому сидінні вона перебувала, свідок не бачив. У подальшому свідок побачив як до цього автомобіля під`їхав інший транспортний засіб, який припаркувався позаду. З останнього вийшла певна особа, що підійшла до припаркованого автомобіля і почала щось шукати в автомобілі, не зважаючи на те, що в останньому перебувала людина, яка стонала. Свідок повідомив суду, що він бачив як до автомобіля під`їхав зазначений транспортний засіб, у якому перебувало як мінімум двоє людей, утім лише одна особа вийшла та почала щось шукати в припаркованому автомобілі. Шукаючи щось, така людина світила ліхтариком в салоніприпаркованого автомобіля, та потім повернулася до транспортного засобу, з якого вона вийшла, та такий транспортний засіб поїхав. Згодом на місце події приїхала бригада швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала людину із припаркованого автомобіля. Свідок більше нікого не бачив. Через деякий час до місця події під`їхали працівники поліції та свідок і його колега розказали працівникам поліції те, що вони бачили. Більше свідок нічого повідомити не може.

2.2.2. Документи, речові докази, висновки експертів.

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 17.05.2019 року, відповідно до якого до чергової частини Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102», про те, що о 00:20 год., 17.05.2019 року, біля торгівельного центру «Панорама», за адресою: м. Одеса, вул. площа Незалежності, буд. № 1, виявлено громадянина ОСОБА_20 59 років, без свідомості з рубленою травмою голови, якого госпіталізовано до МКЛ № 1 з діагнозом: тяжка зчмт, онмк, геморологічного типу з внутрішньою травмою голови; субарахноїдальна та внутрішньо-мозкова гематома. У подальшому було встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_21 отримав на перехресті вул. 1 Лінія та Жаботинського;

-Медична довідка від 17.05.2019 року надана КУ «Міська клінічна лікарня № 1», відповідно до якої до вказаного медичного закладу госпіталізовано особу чоловічної статті, приблизно 50 років, з діагнозомтяжка зчмт, онмк, геморологічного типу з внутрішньою травмою голови.;

-Протокол огляду від 17.05.2019 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості - стоянка ТЦ «Панорама», за адресою: м. Одеса, площа Незалежності, 1. У ході огляду місця події слідів та матеріалів, які мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, не виявлено;

-Протокол огляду від 17.05.2019 року, із 10-04 по 10-27, з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості за адресою: м. Одеса, кут вул. Жаботинського та вул. 1-а Лінія. У ході огляду місця події за вказаною адресою встановлено, що на місці події знаходиться спортивний майданчик з різними гімнастичними металоконструкціями. Крім того, на оглянутій місцевості виявлені дві вологі серветки, у сухому стані, які були вилучені слідчим, та виявлені сліди бурого кольору;

-Протокол огляду від 17.05.2019 року, із 09-20 по 09-47, з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості асфальтне покриття за адресою: м. Одеса, кут вул. Жаботинського та вул. 1-а Лінія. У ході огляду місця події слідів та матеріалів, які мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, не виявлено. На відстані 25 метрів від оглядової ділянки місцевості наявний спортивний майданчик;

-Протокол слідчого експерименту від 23.05.2019 року, з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого зі свідком ОСОБА_14 проведено вказану слідчу дію, під час якої останній повідомив про обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які мали місце 16.05.2019 року приблизно о 22:00-23:00 год. біля будинку № 17-А по вул. 1- Лінія у м. Одесі.;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.05.2019 року за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 на фотознімку № 2 (зображено громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) впізнає свого знайомого на ім`я ОСОБА_22 , з яким був при обставинах, зазначених у протоколі його допиту. Особу на фотознімку № 2 свідок ОСОБА_17 впізнає за сукупністю зовнішніх рис обличчя.;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2019 року за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 на фотознімку № 2 (зображено громадянина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) впізнає одного з хлопців, який 16.05.2019 року приблизно о 23:00 год., у приватному секторі «Чубаївка», зі своїм знайомим високого зросту, безпричинно спричини йому та ОСОБА_12 тілесні ушкодження. Особу на фотознімку № 2 свідок ОСОБА_14 впізнає за сукупністю зовнішніх рис обличчя;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2019 року за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 на фотознімку № 3 (зображено громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) впізнає одного з хлопців, який 16.05.2019 року приблизно о 23:00 год., наніс тілесні ушкодження його товаришу ОСОБА_12 . Особу на фотознімку № 3 свідок ОСОБА_14 впізнає за сукупністю зовнішніх рис обличчя;

-Протокол огляду предмету від 24.06.2019 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого предметом огляду є DVD+R16xдиск, на якому маються три треки. На треку номер 1 при включені відеозапису видно перехрестя за адресою: м. Одеса, 4-та станція Люстдорфської (вліво вул. Д. Донського, вправо вул. Академіка Корольова, прямо - вул. Люстдорфська дорога), На відеозапису видно, як 16.05.2019 року о 22:43:52 год. автомобіль сірого кольору зі сторони Академіка Корольова перетинає перехрестя і повертає у бік 3 станції Люстдорфської дороги. На треку 2 при включені відеозапису видно перехрестя за адресою: м. Одеса, 4-та станція Люстдорфської (вліво вул. Д. Донського, вправо вул. Академіка Корольова, прямо - вул. Люстдорфська дорога), о 22:43:51 год. автомобіль сірого кольору зі сторони вул. Академіка Корольова перетинає перехрестя і повертає у бік 3 станції Люстдорфської дороги. На треку номер 3 при включені відеозапису видно автомобіль чорного кольору який стоїть біля будинку, 16.05.2019 року о 22:26:54 год., про проїжджій частині проходять два чоловіки з собакою. Один чоловік низького зросту, а другий високого;

-Медична карта№ 5158/5158 стаціонарного хворого КУ «МКЛ № 1», вякій міститься інформацію про протікання хвороби і діагноз ОСОБА_12 ;

-Протокол огляду місця події від 20.05.2019 року, відповідно до якого у МКЛ № 1 виявлено труп чоловічої статті, а саме громадянина ОСОБА_12 , 1961 року народження;

-Висновок експерта № 978-1804/19 від 01.07.2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_12 , 1961 року народження, відповідно до якогоу ОСОБА_12 , була закрита черепно-мозкова травма: синець та забійна рана лобової ділянки справа, крововилив у м`які тканини правої лобово-тім`яно-скроневої ділянки, крововилив під тверду мозкову оболонку над правими тім`яною і лобового пастками, з переходом у ділянку полюса правої лобової частки (згорток крові масою 5 г). внутрішньомозковий крововилив у праву лобову частку з проривом крові у шлуночки головного мозку, забій-розміжчення нижньої поверхні правої скроневой частки з контузійними крововиливами. Вищевказані ушкодження утворилися від дії тупого предмета, індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися. З урахуванням відсутності будь-яких інших ушкоджень на тілі, в тому числі і у ділянці голови, а також, приймаючи до уваги механізм утворення вищевказаних ушкоджень (являться характерним для травми прискорення) - наявність контактних ушкоджень у вигляді синця та забійної рани лобової ділянки справа, крововиливу у м`які тканини правої лобово-тім`яно-скроневої ділянки, крововиливу під тверду мозкову оболонку над правими тім`яною і лобовою частками, з переходом у ділянку полюса правої лобової частки в місці прикладання сили, а також наявність більш масивного ушкодження з боку протиудару у вигляді забо-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, слід вважати, що закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_12 могла бути отримана в результаті падіння на площині, тобто «з висоти власного зросту». Таким чином, враховуючи вищезазначене, слід дійти до висновку, що всі вказані ушкодження утворилися одномоментно, в результаті однократної дії тупого травмуючого предмету з переважаючою контактуючою поверхнею в ході падіння потерпілого на площині. В результаті падіння травмуючасила діяла на праву лобово-тім`яно-скроневу ділянку голови у напрямку спереду назад і дещо зверху донизу. Всі ушкодження у ОСОБА_12 , з урахуванням їх морфологічних особливостей (синець - блідо-фіолетово-жовтого кольору, рана - з просоченими кров`ю краями), а також даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження з виразними реактивними змінами), заподіяні прижиттєво, перед госпіталізацією ОСОБА_12 у МКЛ № 17.05.2019 р. 0 00:10, не більше ніж за 4-5-ть діб до моменту настання смерті. Закрита черепно-мозкова травма, оцінюється в комплексі, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (в, г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.). 2. (1) Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під тверду оболонку головного мозку, внутрішньомозкового та внутрішньошлуночкових крововиливів, забою-розміжчення головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 являється набряк головного мозку. 3. (3) Згідно представленої медичної карти стаціонарного хворого №5158/5158, оформленої на ОСОБА_12 , госпіталізованого в МКЛ № 1, біологічна смерть констатована 20.05.2019 р. о 16:20 годин, що не суперечить судово-медичним даним. 4. (9) Всі вищевказані ушкодження на тілі ОСОБА_12 доступні для заподіяння як власною, так і сторонньою рукою. Однак, характер, масивність і механізм утворення ушкоджень у ОСОБА_12 , а також відсутність будь-яких інших ушкоджень на його тілі, можуть свідчити про те, що комплекс черепної мозкової травми у потерпілого міг бути отриманий в ході самостійного падіння на площині. 5. (10, 11) Положення і поза ОСОБА_12 при падінні могли бути різноманітними, і в ході всього процесу падіння могли неодноразово змінюватися. Судово-медичних даних, які б вказували на можливість утворення вищевказаних ушкоджень сторонньою рукою (нападником), у розпорядженні експерта немає. Таким чином, вирішення поставленого питання є безпредметним. 6. (12) Враховуючи характер, масивність і тяжкість черепно-мозкової травми, можна. виключити можливість здійснення потерпілим будь-яких самостійних дій - бігати, ходити, кричати, повзати та ін., внаслідок втрати свідомості. 7. (13) Будь-яких об`єктивних медичних критеріїв для встановлення сили нанесених ударів немає, так як сила - фізична величина, яка не потребує для свого визначення медичних знань. 8. (14) Судово-медичних даних, що дозволяють вказати, відбулось падіння ОСОБА_12 «з висоти власного зросту без надання тілу прискорення чи з наданням тілу прискорення з подальшим ударом об рівну тверду поверхню», у розпорядженні експерта нема. 9. (15) Для вирішення питання про можливість врятування життя потерпілому ОСОБА_12 , при своєчасному наданні медичної допомоги, необхідно призначення і проведення судово-медичної експертизи у відділі комісійних експертиз. 10. Кровтрупа ОСОБА_12 , відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніномати-В за системою АВ0.;

-Висновокексперта № 180 від 27.07.2020 року за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_12 , 1961 року народження, відповідно до якого згідно до поставлених питань комісія прийшла до наступних підсумків: 1. Яка безпосередня причина смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? - Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під тверду оболонку головного мозку, внутрішньомозкового та внутрішньошлуночкових крововиливів, забою-розміжчення головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 з`явився набряк головного мозку. 2. Чи є на тілі ОСОБА_23 тілесні ушкодження, якщо так, то які саме, їх характер локалізація, механізм виникнення, ступінь тяжкості кожного окремо та давність спричинення? у ОСОБА_12 встановлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма - синець та забійна рана лобової ділянки справа, крововилив у м`які тканини правої лобово-тім`яно-скроневої ділянки, крововилив під тверду мозкову оболонку над правими тім`яною і лобовою частками, з переходом у ділянку полюса правої лобової частки (згорток крові масою 5 г), внутрішньомозковий крововилив у праву лобову частку з проривом крові у шлуночки головного мозку, забій-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, правої лобової частки головного мозку. Вищевказані ушкодження утворилися від дії тупого предмета, індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися. Характер виявлених ушкоджень у ділянці голови вказує на, як мінімум, 2 місця прикладення травмуючої сили: у лобову ділянку справа та у тім`яну ділянку справа. За рахунок прикладання травмуючої сили у тім`яну ділянку справа сформувалося вогнище забою-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, а за рахунок прикладення травмуючої сили у лобову ділянку справа - синець та забійна рана лобової ділянки справа та забій-розміжчення правої лобової частки головного мозку. Таким чином, враховуючи різні місця прикладення травмуючої сили, слід дійти до висновку, що всі ушкодження у ділянці голови не могли утворитися внаслідок однократного падіння та удару о тупий предмет. Не можна категорично виключити, що які-небудь з перелічених ушкоджень у ділянці голови сформувалися за рахунок падіння та удару о тупий предмет, але слід врахувати, що ніяких ушкоджень, характерних для механізму (падіння), у постраждалого не встановлено. Тим більше, за рахунок падіння, як вже сказано вище, не могли сформуватися усі ушкодження у ділянці голови постраждалого. Закрита черепно-мозкова травма, оцінюється в комплексі, має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (a) і п. 2.1.3 (в, г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.). особливостей (синець Всі ушкодження у ОСОБА_12 , з урахуванням їх морфологічних - блідо-фіолетово-жовтого просоченими кров`ю краями), а також кольору, рана - 3 даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження з виразними реактивними змінами), заподіяні при життєво, перед госпіталізацією ОСОБА_12 до МКЛ № 1 17.05.2019 р. о 00:10, не більше ніж за 4-5-ть діб до моменту настання смерті. 3. Чи перебувають у прямому причинному зв`язку спричинені ОСОБА_12 тілесні ушкодження з настанням смерті останнього? Як зазначено вище, смерть постраждалого знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із отриманою травмо. 4. Коли настала смерть ОСОБА_12 .? Згідно представленої медичної карти стаціонарного № НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_12 , госпіталізованого в МКЛ № 1, біологічна смерть констатована 20.05.2019 р. о 16:20 годин, що не суперечить судово-медичним даним. 5. У результаті якого виду травматичної дії (предмета) могли утворитися виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження? Як вже вказано вище, ушкодження утворилися від дії тупого предмета (або тупих предметів), групові та індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися. Характер виявлених ушкоджень у ділянці голови вказує на, як мінімум, 2 місця прикладення травмуючої сили: у лобову ділянку справа та у тім`яну ділянку справа. За рахунок прикладання травмуючої сили у тім`яну ділянку справа сформувалося вогнище забою-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, а за рахунок прикладення травмуючої сили у лобову ділянку справа - синець та забійна рана лобової ділянки справа та забій-розміжчення правої лобової частки головного мозку. Таким чином, враховуючи різні місця прикладення травмуючої сили, слід дійти до висновку, що всі ушкодження у ділянці голови не могли утворитися внаслідок однократного падіння та удару о тупий предмет. Не можна категорично виключити, що які-небудь з перелічених ушкоджень у ділянці голови сформувалися за рахунок падіння та удару о тупий предмет, але слід врахувати, що ніяких ушкоджень, характерних для такого механізму (падіння), у постраждалого не встановлено. Тим більше, за рахунок падіння, як вже сказано вище, не могли сформуватися усі ушкодження у ділянці голови постраждалого. Виходячи з цього, при найми одна з перелічених груп ушкоджень утворилася внаслідок удару. б. Які властивості мав травмуючий чинник (предмет)? Описані ушкодження утворилися від дії тупого предмета (або тупих предметів), групові та індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися. 7. Чи могли виявлені тілесні ушкодження утворитися у результаті дії одного чинника (предмета)? Перелічені ушкодження могли утворитися від дії як одного, так і інших травмуючи предметів. 8. Якими були місце та напрямок дії травмуючої сили на тіло потерпілого? 9. Якою є кількість нанесених ударів та яка послідовність заподіяння тілесних ушкоджень? Вичерпні відповіді на дані питання приведені вище. 10. Чи міг ОСОБА_12 сам нанести собі смертельні тілесні ушкодження чи це виключається? Описані ушкодження є нехарактерними для само спричинення. 11. В якій позі знаходився ОСОБА_12 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень? 12. Яким було взаємне розташування ОСОБА_12 та нападника (підозрюваного) під час нанесення ударів та заподіяння тілесних ушкоджень? Точно встановити позу постраждалого тавзаємне розташування постраждалого та нападника в момент отримання постраждалим ушкоджень не є можливим. Разом з тим, можна говорити про те, що постраждалий був обернутий до травмую чого предмета лобовою та тім`яною частинами голови справа. 13. Чи міг ОСОБА_12 після отримання тілесних ушкоджень здійснювати які-небудь самостійні дії (бігати, ходити, кричати, повзати)? Малоймовірно, що після отримання всіх ушкоджень постраждалий здійснювати великий обсяг активних дій, у тому числі і тих, що перелічені у 14. З якою силою прикладання було нанесено удари ОСОБА_12 .? ОСОБА_24 , які б дозволяли у даному випадку розрахувати силу нанесених ударів кількісно, у розпорядженні експертів немає. 15. Чи є на трупі тілесні ушкодження, які характерні для падіння з висоти власного зросту без надання тілу прискорення чи з наданням тілу прискорення з подальшим ударом об рівну тверду поверхню? Якщо є, то які це тілесні ушкодження, їх ступінь тяжкості, локалізація, час та механізм виникнення? Як зазначено вище, ушкоджень, які характерні для падіння, у ОСОБА_25 не встановлено. 16. Чи можливо було врятувати життя ОСОБА_12 при наданні йому своєчасної медичної допомоги? Як виходить з наданих матеріалів, ОСОБА_12 був госпіталізований через незначний час після отримання ушкоджень. Таким чином, смерть постраждалого пов`язана з тяжкістю травми, а не з особливостями надання медичної допомоги. 17. Яка групова належність крові за системою АВ0 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Як виходить з результатів судово-імунологічного дослідження, кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВ0. 18. Чи могли наявні у ОСОБА_12 тілесні ушкодження бути отримані внаслідок нанесення удару останньому невідомим чоловіком, як на те вказує у своїх показах свідок ОСОБА_14 .? Тілесні ушкодження у ОСОБА_12 могли бути отримані внаслідок ударів, але тільки частина з них (наприклад, забійна рана, синець), могли бути отримані від дії неозброєної руки (кулака). Інші ушкодження отримані від дії тупого твердого предмета. 19. Чи могли наявні у ОСОБА_12 тілесні ушкодження бути отримані внаслідок нанесення удару останньому невідомим чоловіком, як те демонструє свідок ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту за його участю? Оцінити результати слідчого експерименту на наданому носії не є можливим, внаслідок відсутності технічних можливостей. Для відповіді на дане питання необхідно надати інформацію на іншому електронному носії (оптичному диску або флеш-картці). 20. Чи міг ОСОБА_12 після отримання тілесних ушкоджень, керувати автомобілем та проїхати на ньому вулицями міста 2,5 - 3 км., як на те вказує у своїх показах свідок ОСОБА_14 .? Після отримання ушкоджень ОСОБА_12 не міг керувати автомобілем.

-Висновок експерта № 18 від 04.02.2021 року за результатами проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_12 , 1961 року народження, відповідно до якого згідно до поставлених питань судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків: 1. Чи могли наявні у ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 тілесні ушкодження бути отримані внаслідок нанесення удару підозрюваним ОСОБА_9 , як на те вказує свідок ОСОБА_14 у своїх показах та під час проведення слідчого експерименту? 1(1). На дане питання комісія експертів може відповісти частково, а саме, згідно даних висновку експерта № 180 від 27.07.2020 року характер виявлених ушкоджень у потерпілого ОСОБА_26 у ділянці голови вказує на, як мінімум, 2 місця прикладення травмуючої сили: у лобову ділянку справа та у тім`яну ділянку справа. За рахунок прикладання травмуючої сили у тім`яну ділянку справа сформувалося вогнище забою-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, а за рахунок прикладення травмуючої сили у лобову ділянку справа - синець та забійна рана лобової плитки справа та забій-розміжчення правої лобової частки головного мозку. Виходячи з цього, при найми одна з перелічених груп ушкоджень утворилася внаслідок удару, що не суперечить показам свідка ОСОБА_27 , під час проведення слідчого експерименту. 2. Чи міг ОСОБА_12 після отримання тілесних ушкоджень керувати автомобілем на протязі короткого проміжку часу, як на те вказує свідок ОСОБА_14 у своїх показах та під час проведення слідчого експерименту? 2(2). На дане питання комісія експертів відповісти точно не має можливості, тому що комісія експертів не може роз`єднати ушкодження (для оцінки можливості його пересування) які описані у потерплого ОСОБА_12 у вигляді закритої черепно-мозкової травми.;

-Протокол затримання особи, на підставі ухвали суду від 29.10.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_9 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-Протокол слідчого експерименту від 13.11.2021 року з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого з підозрюваним ОСОБА_9 проведено вказану слідчу дію, під час якої останній показав, описав конфлікт (сутичку) з потерпілим та його товаришем, якій фактично відповідає показам, наданим під час судового розгляду.

-Протоколи тимчасового доступу до речей та документів (в порядку ст.ст.159-166) від 05.06.2019 року, 11.06.2019 року, 18.06.2019 року, 19.06.2019 року, 24.06.2019 року з додатками у вигляді електронних носіїв інформації, відповідно до яких оперуповноваженими співробітниками Національної поліції України, на виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні у порядку ст.40 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, отримано від 05.06.2019 року, витребувано інформацію у компаніях ПрАТ «Київстар», ТОВ «лайфселл» та ПрАТ «ВФ Україна», про телефонні дзвінки, які здійсненні свідком ОСОБА_14 (м.т. № НОМЕР_2 ), свідком ОСОБА_17 (м.т. № НОМЕР_3 ), підозрюваним ОСОБА_9 (м.т. № НОМЕР_4 ), громадянкою ОСОБА_28 (м.т. № НОМЕР_5 ), громадянкою ОСОБА_29 (м.т. № НОМЕР_6 ), громадянином ОСОБА_30 (м.т. № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 ).;

-Аналітична довідка на виконання доручення слідчого № 37-СВ, відповідно до якої під час опрацювання інформації про абонентські з`єднання (моніторинг) на місці вчинення та в місцях можливого підходу відходу злочинця встановлені номери НОМЕР_4 та НОМЕР_3 використовували під час здійснення кримінального правопорушення. Точніше було встановлено, що громадянин ОСОБА_9 телефонував громадянину ОСОБА_17 , з яким разом перебував на місці скоєння кримінального правопорушення, після скоєння. Також, 18.05.2019 року коли ОСОБА_17 було викликано до Київського ВП в м. Одесі, та допитано у якості свідка, останній залишивши відділ поліції, одразу здійснив телефонний дзвінок громадянину ОСОБА_9 . Про що свідчать дані про абонентські з`єднання. Під час проведення аналізу встановлено, що абонентські номери НОМЕР_4 та НОМЕР_3 активувалися 16.05.2019 року о 22:54:27 год., в районі дії БС: м. Одеса, Київський район, вул. Люстдорфська дорога, 55, азимут 320. Надалі 20.05.2019 року в ІМЕІ НОМЕР_9 активується номер SIM НОМЕР_4 в районі БС: АДРЕСА_3 . З роздруківки ІМЕІ НОМЕР_9 вбачається, що в день скоєння злочину працювала SIM НОМЕР_4 , якою користувався ОСОБА_9 , а на даний час телефон не активний. Проведеним вивченням трафіку абонентського номеру SIM НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_9 , встановлено факт паралельного перебування в зоні дії тих самих БС що й абонентський номер SIM НОМЕР_3 , яким користувався та користується громадянин ОСОБА_17 , можна говорити про те, що ОСОБА_17 дійсно перебував з громадянином ОСОБА_9 на місці вчинення злочину та являється свідком вчинення кримінального правопорушення.

-Повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, від 29.05.2019 року.

-Супровідний лист слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_31 до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» за № 37-СВ-2274 від 27.05.2019 щодо проведення експертизи, відповідно до якого слідчий ОСОБА_32 надіслав до відповідної Комунальної установи ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 24.05.2019.

-Супровідний лист№ 38.1 вих. 522 від 21.05.2019 начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_33 на адресу начальника Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, відповідно до якого із Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на адресу Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла медична картка стаціонарного хворого гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер на території МКЛ № 1.

2.3. Вирішення питання щодо забезпечення явки та допиту свідка сторони обвинувачення.

Прокурором у кримінальному провадженні було заявлено про необхідність повторного допитусвідка сторони обвинувачення ОСОБА_14 ,з метою одночасного допиту зі свідком ОСОБА_17 у зв`язку з розбіжностями в їх показаннях,присутність яких під час судового розгляду, згідно з ч.3 ст.23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Зі свого боку суд, сприяючи розгляду справи в розумні строки, направляв вказаному свідку ОСОБА_14 та свідку ОСОБА_17 судові повістки, sms-повідомлення, а також постановлені відповідні процесуальні рішення.

Свідок ОСОБА_17 систематично прибував на судові засідання до суду. У той же час свідок сторони обвинувачення ОСОБА_14 на неодноразові виклики до суду в судові засідання не з`являвся без поважних причин, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи.Причини неявки суду невідомі.

Таким чином, прокурор, не зважаючи на створення судом необхідних умов для виконання обов`язку, передбаченого ч.3 ст.23 КПК України, тривалий час не забезпечував прибуття вищезазначеного свідка ОСОБА_14 у судове засідання для його безпосереднього допиту, зокрема задля його одночасного допиту з іншим свідком сторони обвинувачення ОСОБА_17 , що було ініційовано самим прокурором у кримінальному провадженні.

Як вказує ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, суд звертає увагу, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається в даному випадку на прокурора, проте стороною обвинувачення не вжито заходів з метою оперативного судового розгляду справи та дослідження наявних доказів.

Таке повільне представлення суду свідка сторони обвинувачення свідчить про неналежне виконання прокурором своїх обов`язків, що призводить до неодноразових відкладень судових засідань та порушення принципу безперервного розгляду справи.

У п.21 ч.1 ст.7 КПК України закріплено, що розумність строків є засадою кримінального провадження.

Вимоги про дотримання розумних строків провадження також закріплені в окремій статті 28 КПК України. Так, забезпечення судового провадження в розумні строки покладено на суд.

Як слідує зі змісту даної статті критерієм оцінювання розумності строку є складність справи, що може бути зумовлена як фактичними обставинами справи, так і різними правовими аспектами, пов`язаними зі справою опосередковано. Складність справи визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачених та інкримінованих епізодів злочинної діяльності, характеру фактичних даних, що підлягають встановленню, кількості учасників справи (свідків), обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення судового слідства, забезпечення допомоги перекладача, об`єднання матеріалів справи тощо.

Дотримання розумного строку розгляду провадження є елементом справедливого судового розгляду в розумінні ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

У п. 116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 р. у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів». Згідно з позицією ЄСПЛ Конвенція покладає на держави-учасниці обов`язок організувати свою судову систему таким чином, щоб суди мали змогу діяти відповідно до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції, зокрема розглядати справи впродовж «розумного строку» (рішення від 06.09.2005 р. у справі «Павлюлінець проти України»).

Для визначення розумності строків кримінального провадження важливе значення має не тільки судове провадження у суді першої інстанції, а й провадження в апеляційній та касаційній інстанціях. У п. 97 рішення Європейського суду з прав людини від 16.09.2010 р. у справі «Вітрук проти України» зазначено, що «в кримінальних справах «розумний строк», передбачений п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з того часу, коли особі було «пред`явлено обвинувачення», тобто, іншими словами, з моменту офіційного повідомлення заявника компетентним органом про те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів. Це визначення також застосовується до питання, чи мало місце «суттєве погіршення становища (підозрюваного)", чи ні. Щодо закінчення «відповідного строку», то в кримінальних справах період, передбачений п. 1 ст. 6 Конвенції, включає весь строк провадження у справі, у тому числі перегляд рішення в апеляції (п.70 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine))».

З огляду на вказане, з врахуванням принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які на думку суду не будуть порушені, оскільки стороною обвинувачення заявлено про наявність певних доказів та запропоновано включити їх до порядку дослідження, тобто суд не вимагає надання інших доказів, про які не заявляв прокурор, однак представлення їх суду прокурором відбувається дуже повільно,що призводить до затягування розгляду справи, та не дозволяє суду здійснити дослідження доказів у повному обсязі.

За змістом ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Здійснення швидкого судового розгляду у межах визначеного строку давності у разі винуватості особи забезпечує досягнення мети покарання, виконання завдань загальної і спеціальної превенції. З іншої сторони, якщо кримінальне провадження здійснюється стосовно невинуватої особи, тривале розслідування та судовий розгляд піддає її зайвому процесуальному примусу.

Виходячи із завдань кримінального провадження, визначення критеріїв розумних строків кримінального провадження, останні не можуть виходити за межі строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно, розумні строки не будуть дотримані, якщо кримінальне провадження не буде завершене до закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До того ж, вирішення справи у розумні строки також забезпечує засаду доступу до правосуддя (ч. 1 ст. 21 КПК України).

Зазначене повністю узгоджується із іншими положеннями КПК України.

Процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Стаття 23 КПК України встановлює основоположну засаду кримінального провадження, яка визначає порядок дослідження доказів - безпосередність. Відповідно до такої, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із чим, 28.11.2023 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси постановлено встановити стороні обвинувачення, в особі групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 17.05.2019 року у відношенні: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України строк для подання до суду доказів у вказаному кримінальному а саме: забезпечити присутність свідків сторони обвинувачення для їх допиту під час судового розгляду, які ще не були допитані, згідно переліку вказаному в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту, окрім тих, хто вже був допитаний, для їх безпосереднього допиту в судовому засіданні, до 18.12.2023 року та роз`яснено що у випадку не виконання стороною обвинувачення своїх обов`язків щодо подання доказів на підтвердження обвинувачення по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 17.05.2019 року у відношенні: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у встановлений судом строк, кримінальне провадження буде розглядатись на підставі наявних доказів у суду станом на кінець граничного строку подання доказів.

2.4. Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 повідомив суду, що вину вінкримінованому кримінальному правопорушенні він не визнає, нікому тілесні ушкодження не спричиняв та надав наступні показання. Так, 16.05.2019 року, приблизно о 21:00 год., він вийшов прогулятися з собакою, о 21:30 год. він зустрівся зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_34 , з яким він був давно знайомий. ОСОБА_34 колишній поліцейський, займався боксом та отримав звання кандидата у майстри спорту.Разом з ОСОБА_35 вони зайшли на спортивний майданчик на вулиці Жаботинського у м. Одесі. Під час розмови, до перехрестя під`їхав транспортний засіб марки «DACIALOGAN», з якого з пасажирського сидіння вийшла людина,що пішла до огорожі одного з будинків та почала щось шукати. ОСОБА_34 звернув на це уваги, та повідомив, що вказаний чоловік, який нишпорить біля будинку, в ньому не проживає, оскільки ОСОБА_34 проживає на цій вулиці та всіх знає. ОСОБА_34 підійшов до людини та запитав, що вони тут шукають, а він ( ОСОБА_9 )у цей момент знаходився ще на спортивному майданчику. З водійського місця у транспортному засобі у бік ОСОБА_36 почалися викрики. Після чого водій також вийшов з автомобіля, опісля чого ОСОБА_9 також почав рух із спортивного майданчику до місця суперечки інших осіб. Через деякий короткий проміжок часу між ОСОБА_35 та пасажиром транспортного засобу почалася сутичка, лунали фрази погроз та штовханина. До ОСОБА_9 підійшов водій і почав також агресивно себе поводити, а він ( ОСОБА_9 ) у свою чергу обхватив його руки аби той не завдавав нікому ударів. У цей момент ОСОБА_34 продовжував штовханинуіз пасажиром. Після чого водій та пасажир транспортного засобу продовжували їм погрожувати, а він з ОСОБА_35 вирішили піти, оскільки належний ОСОБА_9 транспортний засіб був припаркований на іншій вулиці. ОСОБА_9 та ОСОБА_34 пішли з місця події. У подальшому він відвіз ОСОБА_36 додому, та вже повертаючись - побачив, що вказані особи продовжували щось шукати біля того ж самого будинку, де вони залишалися коли пішли ОСОБА_9 та ОСОБА_34 . ОСОБА_9 також повідомив суду, що тілесні ушкодження водію та пасажиру наніс ОСОБА_34 , а він ( ОСОБА_9 ) лише обхватив водія щоб утримати його від ударів у бік ОСОБА_36 . Пам`ятає, що ОСОБА_34 наніс один удар в область обличчя водію транспортного засобу. При ньому загиблий на землю не падав та головою не бився. Загиблий був водієм вказаного транспортного засобу, на вигляд чоловік 55 років, худорлявий, сиве волосі, був одягнутий в штани та сорочку з коротким рукавом. Ніхто з учасників сутички не викликав поліцію чи швидку допомогу. Він нікого взагалі не бив, тілесні ушкодження не наносив, а лише відштовхнув від себе потерпілого аби уникнути сутички з ним. Кримінального правопорушення не вчиняв, просив виправдати його.

Сторона захисту наполягала на тому, що аналізуючи зміст висунутого ОСОБА_9 обвинувачення та матеріали кримінального провадження в сукупності, в їх співвідношенні з фактичними обставинами справи, які прокурор вважає доведеними та достатніми для прийняття обвинувального вироку, захист не погоджується з висунутим обвинуваченням, та вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять в собі достатніх доказів, які б надали змогу переконатись у тому, що саме ОСОБА_9 вчинив вищезазначене інкриміноване кримінальне правопорушення. Сторона захисту також вважає, що досудове розслідування проведено на вкрай низькому та незадовільному рівні, неефективно, з грубими порушеннями норм кримінального процесуального права, утому числі права на захист. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_9 підлягає виправданню на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України (не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим).

Разом з тим, з метою дотримання змагальності сторін кримінального провадження у сукупності з завданнями кримінального провадження відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України,суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В світлі загальної функції судового контролю за дотриманням прав і інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесення Судом, також допитані свідки сторони захисту та дослідженні надані ними матеріали.

Здійснення судом допиту свідків, витребування документів та проведення процесуальних дій на підставі клопотання сторони захисту не є порушенням принципу диспозитивності у кримінальному провадженні, а отримані в такий спосіб докази є допустимими. Дослідження цих доказів за участю сторін під час судового слідства не порушує вимог ст.290 КПК (Постанова Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 632/313/16-к провадження № 51-2113км19).

Показання свідків, питання про допит яких сторона захисту поставила лише під час судового розгляду, не можуть бути визнані недопустимими доказами з тієї підстави, що вони не були відкриті стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК (Постанова Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 675/423/17, провадження № 51-5428км19).

На підтвердження своєї позиції стороною захисту допитані свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_37 , показання яких, на думку сторони захисту, спростовують факти та обставини, викладені в обвинувальному акті, а також висунуте прокурором обвинувачення, а саме:

-показання, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_28 , яка повідомила суду, що ОСОБА_9 являється її сином, та їй відомо, що у відношенні нього здійснюється розгляд кримінальної справи. Вона зареєстрована у м. Сміла, а саме: за адресою АДРЕСА_4 ,із 1986 року. Станом на 2019 рік, її син був зареєстрований та проживав також у м. Сміла за вказаною адресою. У 2019 році до них не приїжджали співробітники поліції та не вручали жодних документів, ані їй, ані її сину. Син займався підприємницькою діяльністю та одночасно проживав також у м. Одесі;

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_38 , який повідомив суду, що з ОСОБА_9 знайомий тривалий час. Коли ОСОБА_9 проживав у місті Одесі у 2019 році та працював у м. Одесі, то вони проживали спільно один з одним. Про кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_9 дізнався після затримання ОСОБА_9 . Свідок пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_9 проживав як у м. Сміла в Черкаській області, так і з ним разом у місті Одесі. Чи отримував повідомлення про підозру ОСОБА_9 - йому не відомо.

Крім того, сторона захисту надала до суду матеріали у відношенні свідка сторони обвинувачення ОСОБА_14 , як особи, котра перебувала разом з загиблим потерпілим ОСОБА_12 під час сутички, відповідно до яких свідок ОСОБА_14 характеризується наступним чином: 1) 02.03.2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; 2) 01.07.2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 притягнуто до адміністративноївідповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки; 3) 10.01.2023 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44 КУпАП за зберігання психотропної речовини, обіг якої заборонено у невеликому розмірі, без мети збуту та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень; 4) 16.08.2023 року ОСОБА_14 вироком Суворовського районного суду м. Одеси засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.; 5) 24.08.2023 року ОСОБА_14 вироком Суворовського районного суду м. Одеси засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Сторона захисту подала до суду ряд клопотань про визнання доказів недопустимими, а саме:

-клопотання від 11.08.2023 про визнання недопустимими наступних доказів: протоколу огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. М`ясоєдовська, 32, складеного слідчим СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_39 від 20.05.2019 (17:00-17:20), разом з фототаблицею до нього, протоколу тимчасового доступу до речей та документів, складений 18.06.2019 (10:10-13:00) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_40 , та інформацію, вилучену відповідно до цього протоколу на СД-диску, протоколу тимчасового доступу до речей та документів, складеного 05.06.2019 (11:20-15:20) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_40 , та інформацію, вилучену відповідно до цього протоколу на СД-диску, протоколу тимчасового доступу до речей та документів, складеного 19.06.2019 (13:15-15:00) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_40 , та інформацію, вилучену на електронних носіях 10698ВК, 10702ВК, 10710ВК, 10699ВК, 10701ВК, 10704ВК, 10705ВК, 10706ВК, протоколу тимчасового доступу до речей та документів, складеного 24.06.2019 (14:30-16:15) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформацію, вилучену на електронних носіях 11438ВК і 11437ВК, протоколу тимчасового доступу до речей та документів, складеного 11.06.2019 (10:30-12:20) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_40 , та інформацію, вилучену відповідно до цього протоколу на СД-диску, протоколу тимчасового доступу до речей та документів, складеного 11.06.2019 (10:30-12:20) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_40 , та інформацію, вилучену відповідно до цього протоколу на СД-диску, протоколу огляду предмету, складеного 24.06.2019 слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_41 , разом з фототаблицею до нього, медичної документації медичної карти № 5158/5158 стаціонарного хворого КУ «МКЛ № 1», акту № 1804 від 21.05.2019 судово-медичного дослідження трупа; висновку експерта № 978-1804/19, складеного у період з 04.06.2019 по 01.07.2019 судово-медичним експертом Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_42 , висновку комісійної судово-медичної експертизи № 180, складеного у період з 21.08.2019 по 27.07.2020 судово-медичними експертами Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 18, складеного 04.02.2021 судово-медичними експертами ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_48 , протоколу тимчасового доступу до речей і документів, складеного 11.11.2020 (11:36-12:00) слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ОСОБА_49 , а також вилучених документів: картку виклику від 16.05.2019, картку виїзду бригади від 16.05.2019, диплома, наказу про призначення на посаду, локального протоколу / інструкції, згідно якої надавалася медична допомога, аудиозапис від 16.05.2019 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова (Панорама) на 7 арк. та на 1 лазерному оптичному диску;

-клопотання від 22.11.2023 про визнання недопустимим доказом показань свідка ОСОБА_14 .

2.5. Висновки Суду, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких Суд відкидає докази обвинувачення.

Вислухавши показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, дослідивши надані сторонами провадження докази, взявши до уваги доводи сторони обвинувачення та захисту, повно та всесторонньо оцінивши всі обставини у сукупності, суд обґрунтовано приходить до висновку, що безпосередньо під час розгляду справи по суті в суді, стороною обвинувачення не доведено те, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, наступних підстав.

Згідно пред`явленого обвинувачення «16.05.2019 року о 22:30 год., ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку № 17-А по вул. 1-а Лінія у м. Одесі підійшов до потерпілого ОСОБА_12 та кулаком правої руки, умисно наніс один удар у передню частину голови ОСОБА_12 , які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у лікарні».

Разом з тим, вказана версія сторони обвинувачення не витримує жодної критики.

Згідно зі ст.2 КПК Українивстановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках,- на потерпілого.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд виконуючи вимоги чинного законодавства України: про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини (ч. 2 ч. 4 ст. 17 КПК України; про змагальність сторін та свободу в поданні учасниками судового процесу для суду свої доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ст. 22 КПК України); про диспозитивність поведінки учасників кримінального провадження (ст. 26 КПК України), дослідивши надані суду докази по справі та оцінюючи докази, з метою встановлення істинного характеру події і послідуючої кваліфікації дій встановив наступне.

Надані прокурором у цьому кримінальному провадженні докази в своїй сукупності не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Суд також погоджується з доводами сторони захисту про те, що розумно існують альтернативні версії розвитку подій, які не були перевірені під час досудового розслідування, яке проведено неефективно та на низькому рівні.

Щодо показань потерпілої ОСОБА_50 , суд не приймає їх до уваги, оскільки потерпіла ОСОБА_7 не була очевидцем подій та не сприймала особисто відповідні події. Щодо показань про те, що захисником ОСОБА_9 було надано потерпілій матеріальну допомогу, то сама по собі обставина надання такої матеріальної допомоги ще не свідчить про визнання ОСОБА_9 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, про що також пояснив сам обвинувачений. Крім того, наведене спростовується поясненнями захисника ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , який повідомив суду про те, що надання матеріальної допомоги було саме його ініціативою у зв`язку з намаганням допомогти потерпілій з емоційних причин та з огляду на бажання не допустити настання подальших негативних помилкових подій, що вже сталися внаслідок неефективного досудового слідства.

Щодо показань свідка ОСОБА_14 , які описані у п. 2.2.1 Мотивувальної частини вироку суду, суд критично ставиться до вказаних показань, оскільки вважає їх недостатніми, у взаємному зв`язку з іншими доказами по кримінальній справі, для визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_14 , останній є очевидцем одного удару, який (за словами свідка) було нанесено кулаком правої руки обвинуваченим ОСОБА_9 . Разом з тим, свідок показав суду про те, що ОСОБА_12 при цьому не падав, головою не ударявся.

Водночас показання свідка ОСОБА_14 суперечать показанням іншого свідка сторони обвинувачення ОСОБА_17 , який показав про відсутність удару (ударів) з боку ОСОБА_9 відносно ОСОБА_12 .

У ході дослідження показань ОСОБА_14 у суду виникають непереборні сумніви щодо того, що відбулася подія нанесення саме ОСОБА_9 удару в голову ОСОБА_12 , про який стверджує свідок. Так, свідок неодноразово зазначав про динамічність подій, втрату ним окуляр, його штовханину з іншим свідком ОСОБА_17 .

Суд також приймає до уваги ті обставини, що безпосередньо на місце події, за адресою біля будинку № 17-А по вул. 1-а Лінія у м. Одесі, не було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, а виходячи з показань самого свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_12 категорично відмовився від цього та наполягав, що все добре і допомога йому не потрібна, та надалі саме ОСОБА_12 , згідно показань свідка ОСОБА_14 , сів за кермо транспортного засобу і поїхав у напрямку ТЦ «Панорама».

Враховуючи тяжкість діагнозу ОСОБА_12 , а також ту обставину, що свідок ОСОБА_14 сам є лікарем, що ним було підтверджено в ході його допиту судом, є малоймовірним, що безпосередньо на місці події, за адресою біля будинку № 17-А по вул. 1-а Лінія у м. Одесі, ОСОБА_12 були нанесені саме ті тілесні ушкодження, які в подальшому спричинили його смерть. Принаймні протилежне не доведено прокурором сукупністю належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом.

Суд також приймає до уваги проміжок часу, що минув між закінченням події за адресою біля будинку № 17-А по вул. 1-а Лінія у м. Одесі, що мало місце не пізніше ніж 22 год. 40 хв., та часом виклику бригади швидкої медичної допомоги до адреси по вул. Академіка Корольова біля ТЦ «Панорама», що здійснено о 23 год. 38 хв.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що протягом зазначеного проміжку часу могли відбутися інші події, які мали вплив на спричинення в подальшому смерті ОСОБА_12 , з інших фактичних обставин, які можуть знаходитися поза площиною обставин, встановлених під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Суд також приймає до уваги показання іншого свідка сторони обвинувачення ОСОБА_19 , яким було повідомлено про перебування на місці розташування транспортного засобу, з якого в подальшому було госпіталізовано ОСОБА_12 , та осіб, які не були встановлені стороною обвинувачення. У суду відсутні підстави критично ставитися до показань свідка ОСОБА_19 . Разом з тим, свідок ОСОБА_14 про відповідні обставини суд не повідомив, що посилює сумніви в істинності версії сторони обвинувачення, яка висунута в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_9 .

Поряд з тим, суд відхиляє клопотання сторони захисту про визнання показань свідка ОСОБА_14 у цьому кримінальному провадженні недопустимим доказом.

По-перше, суду не надано вагомих причин і підстав з боку сторони захисту для визнання таких показань недопустимими.

Саме по собі посилання сторони захисту на те, що свідок ОСОБА_14 під час досудового розслідування надавав інші показання, істотно відмінні від тих, що ним надані в суді, зокрема щодо часу зустрічі з ОСОБА_12 у дату подій від 16.05.2019 року, щодо хто саме перший вийшов із транспортного засобу в місці подій за адресою біля будинку № 17-А по вул. 1-а Лінія у м. Одесі (пасажир-свідок чи водій-потерпілий), не можуть свідчити про загалом недопустимість показань цього свідка в суді, оскільки суд безпосередньо досліджує докази, зокрема і показання свідка, що надаються під час судового розгляду.

По-друге, суд враховує в межах всебічної оцінки обставин даного кримінального провадження доводи сторони захисту, показання свідка ОСОБА_17 , та показання обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема його заяву про ознаки вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України, з яких слідує, що свідок ОСОБА_14 не є тією особою, що в дійсності перебувала 16.05.2019 року у місці події за адресою біля будинку АДРЕСА_2 , та що ОСОБА_14 не впізнали свідок ОСОБА_17 та обвинувачений ОСОБА_9 . Водночас суд критично ставиться до відповідних посилань, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 не оспорює той факт, що сутичка мала місце, що він перебував 16.05.2019 біля будинку № 17-А по вул. 1-а Лінія у м. Одесі, однак саме по собі перебування обвинуваченого за вказаною адресою також не вказує поза розумним сумнівом на те, що саме він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Суд згоджується, що у показаннях свідка ОСОБА_14 містяться істотні розбіжності у співвідношенні з показаннями інших свідків сторони обвинувачення в цьому кримінальному провадженні. Про це, зокрема, свідчить ініціювання прокурором у цьому кримінальному провадженні одночасного допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , що описано судом уп. 2.3 Мотивувальної частини вироку суду. Однак самі по собі розбіжності та неузгодженості ще не свідчать саме про недопустимість показань свідка в кримінальному провадженні.

Надані стороною захисту матеріали відносно свідка ОСОБА_14 , перелічені судом у п. 2.4 Мотивувальної частини вироку суду, щодо притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності, не доводять недопустимість показань відповідного свідка, оскільки не є взаємопов`язаними з даним кримінальним провадженням і за фактичними обставинами, і за часовими межами їх виникнення.

Щодо документів, речових доказів та висновків експертів, зазначених у п. 2.2.2 Мотивувальної частини вироку суду, на які посилається сторона обвинувачення, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що вказані докази ні прямо, нінепрямо не підтверджують факту того, що тілесні ушкодження потерпілому завдав саме ОСОБА_9 .

Одночасно суд доходить до висновку про необхідність визнати недопустимими докази, які перелічені нижче, з урахуванням доводів клопотання сторони захисту від 22.08.2023 про визнання доказів недопустимими, з огляду на наступне.

Так, у висновку, наведеному в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15 зазначено, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні,обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Як зазначив Верховний Суд у наведеній ПостановіОб`єднаної палатиКасаційного кримінального судувід 22.02.2021 у справі № 754/7061/15, відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Суд звертає особливу увагу на ту обставину, що сторона захисту в даному кримінальному провадженні заявила про відсутність постанови рішення про призначення (визначення) прокурора (групи прокурорів), починаючи з дати внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні та до 25.11.2021, разом з поданням відповідного клопотання сторони захисту від 11.08.2023 про визнання доказів недопустимими.

Прокурор у кримінальному провадженні був обізнаний щодо відповідних доводів сторони захисту, зокрема отримав примірник відповідного клопотання та на його виконання надавав до суду витребувані документа, але, разом з тим, жодним чином не прореагував на доводи сторони захисту щодо відсутності рішення про призначення (визначення) прокурора (групи прокурорів), починаючи з дати внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні та до 25.11.2021.

Позиція Верховного Суду про те, що відсутність в матеріалах досудового розслідування постанови про призначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурора у кримінальному провадженні, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень, є сталою (Постанова Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 759/23184/20, Постанова Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 753/16743/18).

Про відсутність такої постанови в цьому кримінальному провадженні, зокрема, свідчить й реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки у розділі ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» також відсутні згадки про наявність постанови про визначення групи прокурорів до 25.11.2021 року.

Відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про визначення прокурора (групи прокурорів) є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Причому, відомості про прокурора, який здійснюватиме керівництво під час досудового розслідування, що були внесені до ЄРДР, також не вказують про наявність у прокурора відповідних повноважень, оскільки витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні. Такий витяг не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в кримінальному провадженні (Постанова Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 759/23184/20).

За наведених обставин, такі докази як: протокол огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. М`ясоєдовська, 32, складений слідчим СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_39 від 20.05.2019 (17:00-17:20), разом з фототаблицею до нього; протокол тимчасового доступу до речей та документів, складений 18.06.2019 (10:10-13:00) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформація, вилучена відповідно до протоколу наСД-диску;протокол тимчасового доступу до речей та документів, складений 05.06.2019 (11:20-15:20) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформація, вилученавідповідно до протоколу наСД-диску;протокол тимчасового доступу до речей та документів, складений 19.06.2019 (13:15-15:00) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформація, вилученана електронних носіях 10698ВК, 10702ВК, 10710ВК, 10699ВК, 10701ВК, 10704ВК, 10705ВК, 10706ВК;протокол тимчасового доступу до речей та документів, складений 24.06.2019 (14:30-16:15) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформація, вилученана електронних носіях 11438ВК і 11437ВК;протокол тимчасового доступу до речей та документів, складений 11.06.2019 (10:30-12:20) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформація, вилученавідповідно до цього протоколу наСД-диску;протокол тимчасового доступу до речей та документів, складений 11.06.2019 (10:30-12:20) старшим оперуповноваженим Дніпровського управління поліції ГУ НП вм. Києві ОСОБА_40 , та інформація, вилученавідповідно до цього протоколу наСД-диску;протокол огляду предмету, складений 24.06.2019 слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_41 , разом з фототаблицею до нього;медична документація медична карта № 5158/5158 стаціонарного хворого КУ «МКЛ № 1»;висновок експерта № 978-1804/19, складений у період з 04.06.2019 по 01.07.2019 судово-медичним експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_42 ,висновок комісійної судово-медичної експертизи № 180, складений у періодз 21.08.2019 по 27.07.2020 судово-медичними експертами КУ«Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 ,висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 18,складений 04.02.2021 судово-медичними експертами ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_48 ; та протокол тимчасового доступу до речей і документів, складений 11.11.2020(11:36-12:00) слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ОСОБА_49 , а також вилучені документи: копія картки виклику від 16.05.2019, копія картки виїзду бригади від 16.05.2019, копія диплома, копія наказу про призначення на посаду, копія локального протоколу / інструкції, згідно якої надавалася медична допомога, аудиозапис від 16.05.2019 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова (Панорама) на 7 арк. та на 1 лазерному оптичному диску, слід визнати недопустимими доказами.

Разом з тим, суд відхиляє клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом акту № 1804 від 21.05.2019 судово-медичного дослідження трупа, оскільки матеріали кримінального провадження не містять такого доказу, що унеможливлює його оцінку судом.

Крім того, суд також враховує, що такі докази як медична карта № 5158/5158 стаціонарного хворого КУ«МКЛ № 1»; висновок експерта № 978-1804/19, складений у період з 04.06.2019 по 01.07.2019 судово-медичним експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_42 ,висновок комісійної судово-медичної експертизи № 180, складений у періодз 21.08.2019 по 27.07.2020 судово-медичними експертами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 18,складений 04.02.2021 судово-медичними експертами ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_48 , слід визнати недопустимими і з наступних окремих підстав.

Відповідно до супровідного листа слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_31 до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» за № 37-СВ-2274 від 27.05.2019 було надіслано ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 24.05.2019 щодо призначення експертизи.

З тексту висновку експерта № 978-1804/19 від 01.07.2019 відомо, що судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_12 було проведено 21.05.2019 за направленням чергового Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, а судово-медичну експертизу проведено з використанням акту № 1804 від 21.05.2019 судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 та медичної карти № 5158/5158 стаціонарного хворого МКЛ № 1.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 180 від 27.07.2020 та висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 18 від 04.02.2021 спираються на вихідні дані, які отримані з наведеного Висновку експерта № 978-1804/19 від 01.07.2019, а саме: на такий висновок та використані з нього відомості про судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_12 від 21.05.2019, на акт № 1804 від 21.05.2019 судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 , та на відомості з медичної карти № 5158/5158 стаціонарного хворого МКЛ № 1.

З матеріалів кримінальної справи, а саме: із супровідного листа № 38.1 вих. 522 від 21.05.2019 року начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_33 на адресу начальника Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області вбачається, що медична картка стаціонарного хворого гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер на території МКЛ № 1, надійшла з Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на адресу Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Водночас у суду відсутні жодні відомості про те, що така медична карта № 5158/5158 стаціонарного хворого МКЛ № 1 була отримана саме з КУ «Міська клінічна лікарня» № 1 та у порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, як і відсутні відомості про те яким саме чином така медична карта опинилася в розпорядженні судово-медичного експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_51 , який склав висновок експерта № 978-1804/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст. 214 КПК).

Згідно з ч. 3 ст. 214 КПК до внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках може бути проведений лише огляд місця події. У такому випадку внесення відомостей до ЄРДР повинно здійснюватися негайно після завершення огляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 218 КПК, на початку розслідування слідчий перевіряє наявність вже розпочатих досудових розслідувань щодо того ж кримінального правопорушення. У разі, якщо буде встановлено, що іншим слідчим органу досудового розслідування або слідчим іншого органу досудового розслідування розпочато кримінальне провадження щодо того ж кримінального правопорушення, слідчий передає слідчому, який здійснює досудове розслідування, наявні у нього матеріали та відомості, повідомляє про це прокурора, потерпілого або заявника та вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Чинним КПК не передбачена можливість збирання доказів (окрім огляду місця події), та тим більше тих доказів, що містять лікарську таємницю, поза межами зареєстрованого досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, медична карта № 5158/5158 стаціонарного хворого МКЛ № 1 спочатку опинилася у володінні начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_33 , за відсутності інформації про джерела отримання такої медичної карти, а згодом у судово-медичного експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_51 , який склав висновок експерта № 978-1804/19, аналогічно за відсутності інформації про джерела отримання такої медичної карти судово-медичним експертом та з ознаками самостійного збирання судовим експертом доказів, що прямо заборонено профільним законом.

Матеріали кримінальної справи не містять жодних відомостей про те, що відповідну медичну карту надавала адміністрація КУ «Міська клінічна лікарня» № 1або потерпіла у кримінальному провадженні. Не зважаючи на те, що сторона захисту тривалий час наполягала на відповідних обставинах, прокурор у кримінальному провадженні не пояснив джерело отримання відповідної медичної документації, яка знаходиться під особливою охороною лікарської таємниці відповідно до законодавства.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що відповідна медична карта, виходячи зі змісту ст. 162 КПК, становить охоронювану законом таємницю є відомостями, що містять лікарську таємницю.

Статтею 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Водночас відомості про те, що саме слідчий у цьому кримінальному провадженні, чи уповноважений прокурор, взагалі отримували медичну карту № 5158/5158 стаціонарного хворого МКЛ № 1, тим більше у порядку, встановленому КПК, вивчали її та у подальшому надавали на адресу судово-медичного експерта, - відсутні в суду.

Отримання медичної документації поза межами такогозаходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ, з невідомих джерел її отримання, є підставою для визнання висновку експертизи недопустимим доказом (Постанова Верховного Суду від 18.08.2021 по справі № 582/445/20).

Відповідно до ч. 4 ст. 69 КПК, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Відповідно до Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини, затвердженому спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я та Генеральної прокуратури України від 29 липня 2017 року № 807/1193/279 ( Порядок № 807/1193/279), працівники бюро судово-медичної експертизи: проводять розтин трупа впродовж доби з моменту його надходження до бюро судово-медичної експертизи;надають протягом трьох діб слідчому або прокурору, який направив труп для проведення експертизи, копію лікарського свідоцтва про смерть;проводять за призначенням слідчого, прокурора судово-медичну експертизу трупа з усіма необхідними лабораторними дослідженнями та у строк не більше одного місяця складають висновок експерта;надсилають висновок експерта слідчому або прокурору, який направив труп для проведення експертизи, протягом трьох діб після його складання;письмово інформують слідчого або прокурора, який направив труп на розтин, про перевищення строків проведення судово-медичної експертизи та надання висновку експерта;видають труп з письмового дозволу прокурора, який надається прокурором негайно після проведення судово-медичного розтину трупа та відібрання необхідних зразків з метою здійснення лабораторних досліджень (пункт 2 розділу ІІІ Порядку).

Порядок № 807/1193/279 розмежовує патологоанатомічний розтин, проведення якого не регламентоване КПК, і судово-медичну експертизу (Постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 555/456/18).

Речові докази та документи, які надаються експертові,повинні бути отриманні в спосіб, передбачений КПК, належним чином залучені до кримінального провадження, в порядку, передбаченому КПК (залежно від способу збирання), і набути відповідного процесуального статусу.

Суд доходить до висновку, що отримання медичної карти № 5158/5158 стаціонарного хворого МКЛ № 1 відбулося з істотним порушенням порядку, визначеного КПК України, що з урахуванням доктрини плодів отруйного дерева, висновків, які викладені в Постановах Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 582/445/20, від 07.08.2019 у справі № 555/456/18, свідчать про недопустимість відповідного доказу, як і подальших висновку № 978-1804/19, складеного у період з 04.06.2019 по 01.07.2019 судово-медичним експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_42 , висновку комісійної судово-медичної експертизи № 180, складеного у періодз 21.08.2019 по 27.07.2020 судово-медичними експертами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 18,складеного 04.02.2021 судово-медичними експертами ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_52 .

Слід зазначити, що відповідно до наведених висновків було вказано, що характер виявлених ушкоджень у потерпілого ОСОБА_26 у ділянці голови вказує на, як мінімум, 2 місця прикладення травмуючої сили: у лобову ділянку справа та у тім`яну ділянку справа. За рахунок прикладання травмуючої сили у тім`яну ділянку справа сформувалося вогнище забою-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої частки з контузійними крововиливами, а за рахунок прикладення травмуючої сили у лобову ділянку справа - синець та забійна рана лобової плитки справа та забій-розміжчення правої лобової частки головного мозку. Виходячи з цього, принаймні одна з перелічених груп ушкоджень утворилася внаслідок удару. Також експерти зазначали, що після отримання ушкоджень ОСОБА_12 не міг керувати автомобілем.

Суд, з урахуванням визнання відповідних висновків судово-медичних експертиз недопустимими доказами, не може спиратися на відповідні фактичні дані. Однак суд враховує відповідні обставини з точки зору неспроможності версії події, яка висунута стороною обвинувачення та, не зважаючи на збирання саме стороною обвинувачення відповідних доказів на стадії досудового розслідування, такою стороною жодним чином не було вжито спроб пояснити кричущі невідповідності між обставинами, які нею обстоюються, та обставинами, про які стверджено судовими експертами у висновках, що само по собі свідчить про неефективність та низький рівень проведеного досудового розслідування.

Стороною обвинувачення також не доведено вину ОСОБА_9 у вигляді прямого умислу, а також мотив і мету вчинення кримінального правопорушення. Посилання на виникнення у ОСОБА_9 раптового умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не підтверджується сукупністю доказів, а за обставин, про які показали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , суд визнає існування такого умислу та мотиву непереконливими.

Суд вважає, що показання ОСОБА_9 правдиві та відповідають дійсності, протягом судового розгляду вони були послідовними та були надані перед початком оголошення прокурором матеріалів кримінального провадження. Показання ОСОБА_9 є логічними та узгодженими з обставинами по справі, не викликають сумнівів в їх достовірності.

Щодо посилань сторони захисту про не набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваної особи, викладених захистом у клопотанні від 11.08.2023 про визнання доказів недопустимими, у зв`язку з порушеннями ст. 278 та ст. 135 КПК України, суд відхиляє такі посилання, оскільки їх оцінка не вимагається у зв`язку з встановленням судом відсутності у матеріалах кримінального провадження постанови про визначення прокурора (групи прокурорів) станом на 29.05.2019 року, що само по собі є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Іншими доказами вина ОСОБА_9 не доводиться поза розумнім сумнівом.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підстав яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи вимоги положень ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме після засудження судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення - вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є - верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд охоплює надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 Протоколу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд - є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Протоколу 1 Конвенції, не є абсолютним : воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Протоколу 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. PrinceHans-Adam II ofLiechtenstein v. Germany).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №688/788/15-к, провадження №51-597км17) у рішенні від 04.07.2018 року вказав: «Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону».

Отже, відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в статті 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. При цьому, у справах щодо провокації стандарт доказування збільшується.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За таких обставин, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого не доведена на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що вказане кримінальне правопорушення вчинено цим обвинуваченим.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_9 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст.121 КК України та виправдати його, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України узв`язку з недоведеністю, що вказане кримінальне правопорушення вчинене цим обвинуваченим.

2.6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався Суд.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися (припинили свою дію)

Від цивільного позову потерпіла відмовилася, про свідчить звуко-відеозапис та журнал судового засідання, а також її заява про відмову від цивільного позову, що долучена до матеріалів справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст.8, 62 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 9, 18, 100, 110, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, Суд

3. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдати його, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що вказане кримінальне правопорушення вчинено цим обвинуваченим.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1 .