ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1306/23

1-кп/609/124/2023

14 грудня 2023 року

Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Шумськ кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 12 лютого 2022 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залужжя Шумського району Тернопільської області, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, який має на утриманні 2 малолітніх дітей, з середньою-спеціальною освітою, приватного підприємця, не депутата, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2023 року із Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000075 від 12 лютого 2022 року відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що11 лютого 2022 року біля 19 год. 00 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ФОЛЬЦВАГЕН ШАРАН» («VOLKSWAGEN SHARAN») реєстраційний номер НОМЕР_1 (на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , 2001 року випуску, синього кольору, належить ОСОБА_3 , який ним і керував), без пасажирів, без вантажу, рухався автомобільною дорогою Р-26 сполученням «Остріг-Кременець», в межах вул. Чирянка, м. Шумськ, Шумської ТГ, Кременецького району Тернопільської області, в напрямку від с. Сураж, Шумської ТГ, Кременецького району Тернопільської області до м. Кременець, Кременецької ТГ, Кременецького району Тернопільської області.

Під час руху вказаною ділянкою автодороги, водій ОСОБА_3 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, рухаючись в межах 41 км. вказаної автодороги, водій ОСОБА_3 не дотримався вимог п. 12.3 ПДР України, який у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, зобов`язують його негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В цей час проїзною частиною, в попутному з автомобілем «ФОЛЬЦВАГЕН ШАРАН» («VOLKSWAGEN SHARAN»), р.н. НОМЕР_1 напрямку рухався велосипедист, в якого задня частина велосипеда не була обладнана світловідбивачем (катафотом). Вказаним велосипедом керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 .

Проявивши неуважності, водій ОСОБА_3 своєчасно не вжив зазначених у п. 12.3 ПДР України заходів та вчинив наїзд на задню частину велосипеда, на якому перебував ОСОБА_5 .

Унаслідок наїзду громадянин ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: відкрито черепно-мозкову травму у виді переломів кісток склепіння основи черепа справа з крововиливом у речовину скроневої частки правої півкулі головного мозку та крововиливами в лобові частки обох півкуль головного мозку, що супроводжувалось забиттям головного мозку (за клінічною класифікацією - важкого ступеня) із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови відмічені рани глибоке садно добово-тім`яної ділянки справа, «забійна» рана правої вушної раковини та численні поверхневі садна обличчя та численні садна кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння - п.п. 2.1.2, 2.1.3 б/, в/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.3, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та суду показав, що він 11 лютого 2022 року близько 19.00 год., вчасно не побачив потерпілого у зв`язку із чим зачепив його передньою частиною автомобіля. Після чого, одразу вийшов із автомобіля, надав потерпілому першу медичну допомогу, викликав швидку допомогу та залишався на місці. Із потерпілим примирився та відшкодував заподіяну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суд при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

А тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікарів психіатра чи нарколога,позитивну характеристику, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, примирення із потерпілим, відшкодування завданої шкоди. До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкцій статті обвинувачення у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання не застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що основним джерелом його доходу є підприємницька робота, яка безпосередньо пов`язана із наявністю права керувати транспортним засобом, зокрема автомобілем. На утриманні ОСОБА_3 перебувають двоє малолітніх дітей, які потребують його забезпечення. Застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання призведе до втрати основного джерела його доходу та негативно вплине на забезпечення йому життєдіяльності. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості щодо інших притягнень обвинуваченого до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що дає суду підстави зробити висновок про загалом законослухняну поведінку обвинуваченого та можливість досягнення мети виправлення його та попередження вчинення ним нових злочинів без застосування додаткового покарання.

Разом з тим, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу, суд вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обов`язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки за вищенаведеного його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення: судової автотехнічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/120-22/3936-ІТ від 16 травня 2022 року) в сумі 1 201,34 грн.; судової транспортно-трасологічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/120-23/3940-ІТ від 24 травня 2022 року) в сумі 2 059, 44 грн.; судової автотехнічної експертизи (висновок експерта №СЕ- 19/120-23/9687-ІТ від 12 вересня 2023 року) в сумі 2 868, 00 грн., а всього на загальну суму 6 128,78 грн. (шість тисяч сто двадцять вісім гривень сімдесят вісім копійок) в користь держави.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді від 17 лютого 2022 року (справа № 601/376/22, провадження 1-кс/601/187/2022) на автомобіль марки «VOLKSWAGEN SHARAN» р.н. НОМЕР_3 , після набрання вироку законної сили.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді від 17 лютого 2022 року (справа № 601/376/22, провадження 1-кс/601/187/2022) на велосипед зеленого кольору без будь яких маркувальних ознак, після набрання вироку законної сили.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «ФОЛЬСВАГЕН ШАРАН»(«VOLKSWAGEN SHARAN») р.н. НОМЕР_3 , який повернутий під відповідальне зберігання ОСОБА_3 - повернути ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили;

- велосипед зеленого кольору без будь яких маркувальних ознак, який зберігається на території СПД №2 (м. Шумськ) ПП Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, за адресою вул. Українська 47, м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області - повернути ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили.

Застосований згідно ухвали слідчого судді від 31 жовтня 2023 року (справа № 601/376/22, провадження 1-кс/601/1143/2023) запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 00:00 годин 31 грудня 2023 року - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1