Справа № 577/5498/23
Провадження № 1-кп/577/466/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.09.2023 року близько 10:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в районі Козацького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Бочечківської сільської ради , який розташований в с. Козацьке, вул. Гетьмана Самойловича, 2 Конотопського району Сумської області побачив на задньому дворі, обпертий об металевий прут велосипед марки «Мінськ», залишений без нагляду власником ОСОБА_5 та вирішив ним заволодіти.
Заволодівши чужим майном, ОСОБА_4 залишив місце скоєння злочину, а викраденим пізніше розпорядився на власний розсуд, а саме: розібрав на частини для власних потреб, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому та пояснив, що 17.09.2023 року близько 10:30 год. проходив повз навчального закладу, який розташований в АДРЕСА_3 побачив на задньому дворі залишений велосипед марки «Мінськ», без нагляду та вирішив його забрати. Сів на велосипед та поїхав до дому, де розібрав його на запчастини. Просив суд суворо його не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву, що претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. Крім того судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення віднесене до тяжкого злочину.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування збитків.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не виявлено.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, з оцінкою ризику вчинення повторного кримінального правопорушення високий та ризик небезпеки для суспільства дуже високий, у т.ч. зазначення у ній: « Не можливе виправлення без ізоляції від суспільства».
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме виходить з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих обставини, позицію потерпілого, розмір завданих збитків (2425 грн.), які добровільно відшкодовані істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а дискреційність повноважень суду, яка повинна відповідати принципу верховенства права, надає можливість застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, а саме покарання у виді позбавлення волі, яке буде співмірним скоєному та достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів.
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим заявлений не був.
Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити домашній арешт.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. (а.с. 33).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.09.2023 року, на велосипед синього кольору з маркуванням «Мінськ веломото № 172304», з сидінням, дві велосипедні покришки «Casumina» діаметром 622 мм, в середині з двома велосипедними камерами, велосипедну цепку, дві педалі велосипедні, два велосипедних колеса оцинковані - скасувати (а.с.31 ).
Речовий доказ по справі:
- рама велосипеду синього кольору з маркуванням «Мінськ веломото № 172304», з сидінням, дві велосипедні покришки «Casumina» діаметром 622 мм, в середені з двома велосипедними камерами, велосипедну цепку, дві педалі велосипедні, два велосипедних колеса оцинковані, які зберігаються під збереженою розпискою у потерпілого ОСОБА_5 - йому і залишити (а.с.29 ).
- ДВД диск з відеозаписом інформації з камер спостереження Козацького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Бочечківської сільради, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження - там і залишити (а.с.30).
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайсуд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той саме строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1