ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3495/23 Справа № 185/2804/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року у кримінальному провадженні за № 0000043 від 01 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК та їй призначено покарання у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, 10000 гривень та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 31 січня 2023 року ОСОБА_7 , біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 побачила ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 , об 11 год. 23 хв. з мотивів особистої неприязні ОСОБА_7 навмисно нанесла ОСОБА_13 один удар кулаком правої руки по тім`яній ділянці голови зліва та два удари кулаком лівої руки по тім`яній ділянці голови з права та, продовжуючи свій намір на спричинення тілесних ушкоджень, схопила потерпілу за волосся та почала тягти донизу та нанесла кілька хаотичних ударів долонями по голові та потилиці.

Своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити його до 30 неоподатковуваних мінімумів, що становить 510 гривень, та в частині вирішення цивільного позову, залишивши його без розгляду або відмовити в його задоволенні в повному обсязі та відмовити у стягненні з обвинуваченої судових витрат на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції не врахував належним чином, що обвинувачена не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, яка хворіє та потребує спеціального догляду, відсутні обставини, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання, у зв`язку з чим призначив суворе покарання у виді штрафу в максимальному розмірі. Вважає, що суд не міг розглядати цивільний позов потерпілої, оскільки потерпіла не сплатила судовий збір за подання позову про відшкодування моральної шкоди. Також до позову не долучені доказів в підтвердження позовних вимог. Вважає, що суд безпідставно стягнув з обвинуваченої витрати на правову допомогу, оскільки не долучено детального опису наданих послуг, виконаних адвокатом та вартості таких послуг.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника які зводяться до твердження про призначення обвинуваченій суворого покарання, неправильного вирішення цивільного позову та стягнення судових витрат, перевіривши судове рішення суду першої інстанції та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що доводи захисника не ґрунтуються матеріалах справи та на положеннях кримінального процесуального закону, а відтак є безпідставними, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_14 у його вчиненні, правильно кваліфікував дії обвинуваченої і такі висновки суду першої інстанції не оскаржуються в апеляційній скарзі, а тому не перевіряються апеляційним судом відповідно до ст, 404 КПК.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції належним чином виконав вищевказані положення закону України про кримінальну відповідальність та врахував, що ОСОБА_7 раніше не судима, скоїла кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК, відноситься до проступків, має на утриманні малолітню дитину, яка має певні захворювання, за місцем проживання обвинувачена характеризується позитивно, на обліках в лікарів не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд правильно врахував фактичне визнання обвинуваченою вини у вчиненому злочині та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином, захисник не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, чому призначене йому покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень є явно несправедливим внаслідок його суворості, а покарання цього ж виду у сумі 510 гривень є справедливим та пропорційним, відтак вид та розмір покарання, призначені обвинуваченій за вчинене кримінальне правопорушення є законним, обґрунтованим, достатньо мотивованим і відповідає принципам справедливості, індивідуалізації та співмірності, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, що цивільний позов потерпілої слід залишити без розгляду, як поданий з порушенням порядку, а саме через не сплату судового збору, необґрунтованість розміру моральної шкоди та безпідставність стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 128 КПК визначено, що особа якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову.

Так, відповідно до висновку СМЕ № 44 від 02 лютого 2023 року в ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом волосистої частини голови в тім`яній ділянці зліва та в потиличній ділянці, саден в щічній ділянці справа та на бічній поверхні шиї справа у верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які могли утворитись 31 січня 2023 року.

Суд вважає, що потерпілій була заподіяна моральна шкода, але враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення цивільного позивача з боку цивільного відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги глибину фізичних і моральних страждань потерпілої, відсутність істотних тривалих вимушених змін у їх життєвих стосунках, з однієї сторони, дані про особу обвинуваченої з іншої сторони (наявність малолітньої дитини), суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь потерпілої моральну шкоду у розмірі 10000 гривень

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в результаті вчинення щодо неї кримінального правопорушення та заподіяння їй тілесних ушкоджень, потерпілій спричинена моральна шкода, але виходячи з принципів розумності і справедливості відшкодування (компенсації) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення цивільного позивача з боку цивільного відповідача, а не для покарання останнього за його неправомірні дії, тому правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь потерпілої моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень і з таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Розгляд цивільного позову відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК у кримінальному провадженні здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи та відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), за яку відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом.

Виходячи з наведеного особи, які заявили цивільний позов у кримінальних провадженнях, звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження 01 лютого 2023 року між адвокатом ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_13 , укладений договір про надання останній правової допомоги у даному кримінальному провадженні на стадії судового розгляду. Копія договору, додаткова угода до нього, копія свідоцтва про прав на заняття адвокатською діяльністю та копія ордеру долучені до цивільного позову (а.с. 16-20).

Відповідно до розділу 4 вказаного договору розмір винагороди адвоката (гонорара) визначається додатковою угодою. Відповідно до до додаткової угоди № 1 до договору сторони домовились, що розмір винагороди адвоката становить тверду суму 5000 гривень.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22, виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Таким чином, при фіксованій ставці гонорару (твердій сумі) ненадання детального опису наданих послуг не є підставою для відмови у стягненні таких процесуальних витрат.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі №759/14346/16.

В той же час, захисник в апеляційній скарзі не ставить питання про зменшення розміру процесуальних витрат на правову допомогу потерпілої з підстав неспівмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, у зв`язку апеляційній вимоги захисника в цій частині також не підлянають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, (408) КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4