ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/615/24 Справа № 182/1/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження за №0001025 від 07.11.2021 року за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 12.02.2024 року включно;

в с т а н о в и в :

в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження за №0001025 від 07.11.2021 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121, ч.3 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 року клопотання прокурора задоволено, відмовлено в задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 не більш ніж на два місяці, до 12 лютого 2024 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень 00 коп.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючим в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати вищевказану ухвалу суду та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Наголошує на тому, що обвинувачена ОСОБА_8 не має наміру скриватись від суду, також немає наміру впливати на потерпілого та свідків, більш того, вони вже допитані у судовому засіданні.

Зауважує, що обвинувачена ОСОБА_8 вже тривалий час перебуває під вартою, має на утриманні 5 дітей, та мета на яку посилається сторона обвинувачення в клопотанні під час обрання запобіжного заходу, а саме об`єктивний розгляд справи в розумні строки, саме через обраний запобіжний захід, не може здійснюватися, а навпаки шкодить розгляду справи.

Звертає увагу, що прокурор не довів, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити та замінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Виходячи із пред`явленого їй обвинувачення, існує реальний ризик, що усвідомлюючи розмір кримінального покарання яке їй загрожує у разі визнання винуватою, обвинувачена може вдатися до втечі та переховуватися від суду, звернутися до незаконного впливу на інших учасників провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області 13.12.2023 року в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

За вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи. На теперішній час кримінальне провадження перебуває на стадії допиту свідків.

Судом апеляційної інстанції також зазначається правильність того, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого місцевий суд керувався вимогами ст. 177 КПК України, а також приписами Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголосивши, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі суд обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України до теперішнього часу існують та не зменшилися. Тобто, судом враховані: дані про особу обвинуваченого, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованих злочинів, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати.

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі, та вважає, що суд врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, можливість вчинити нове кримінальне правопорушення, а також впливу на свідків, які ще не допитані судом першої інстанції під час судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

З урахуванням викладеного, доводи захисника про припущення заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_8 , її схильність до вчинення протиправних діянь, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, заявлені прокурором ризики, є цілком ймовірними та не зменшились і продовжують існувати, а тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, у зв`язку з чим зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

Таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, колегія суддів не залишає поза увагою той факт, що судом першої інстанції застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який фактично є більш м`яким запобіжним заходом.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виключити ризики, пов`язані із звільненням її із під варти.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,178,197,404,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді :