Провадження № 1-кп/638/1116/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002350 від 16 жовтня 2023 року, відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Славута, Хмельницької обл., громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2., учасника АТО, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України, 20.09.2023 вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишив визначене місце служби, а саме АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби до 16.10.2023.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_4 надав наступні свідчення: з 30.03.2023 проходив військову службу у Державній прикордонній службі України. 20.09.2023 самовільно залишив визначене місце служби, а саме АДРЕСА_2 , у зв?язку з психологічним тиском перебування на бойових позиціях, та 16.10.2023 був виявлений військовою службою правопорядку. Щиро розкаявся у вчиненому злочині зазначаючи, що дуже шкодує про вчинене.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Славута, Хмельницької обл., громадянин України, розлучений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2., учасник АТО, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, перебував на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо.

Обставинами, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, судом встановлено щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки та готовності нести передбачену відповідальність.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінальне правопорушення лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який незважаючи на складну ситуацію в країні, повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, введення з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, відповідно до відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 №64/2022, розуміючи те, що він вчиняє злочин в перiод військового стану, будучи вiйськовослужбовцем, який відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язався захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, вчинив тяжкий злочин, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки та готовності нести передбачену відповідальність, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, думку сторони обвинувачення, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у вигляді позбавлення волі.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

На підставі ст.ст. 122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

До набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , строк попереднього ув`язнення з 02 листопада 2023 року по набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 02 листопада 2023 року.

До набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , строк попереднього ув`язнення з 02 листопада 2023 року по набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1