Справа № 643/216/23
Провадження № 1-кп/643/247/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003760 від 24.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003760 від 24.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні 03 жовтня 2023 року прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . У клопотанні прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, просила продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» із визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилалася, що ОСОБА_4 інкримінується вчиненні замаху на злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років позбавлення волі. Зазначала, що мають місце підстави вважати, що обвинувачений не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а тому наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до восьми років, а також у зв`язку із відсутністю стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи; може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, у тому числі, з корисливих мотивів, у зв`язку з відсутністю законних джерел отримання грошових коштів, та оскільки раніше обвинувачений вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

У судовому засіданні 03 жовтня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилався, що в нього є постійний дохід, оскільки він до обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розбирав завали після обстрілів, тому, як про це зазначає обвинувачений, в нього була робота, хоча й неофіційна, та постійний дохід. Зазначив, що не збирається вчиняти тиск на потерпілого та свідків, не буде переховуватися від суду, наголошував, що в нього наявні міцні соціальні зв`язки, в Харкові в нього проживає мати, він буде проживати разом з нею, тому вважав за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

У судовому засіданні 03 жовтня 2023 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Підтримав позицію свого підзахисного, посилаючись, що в його підзахисного є місце реєстрації, зауважував, що в ОСОБА_4 наявні міцні соціальні зв`язки, адже в обвинуваченого в місті Харкові проживає мати, з якою його підзахисний буде проживати, а тому вважав за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Представник потерпілого у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про проведення судового розгляду у даному кримінальному провадженні за відсутністю представника ТОВ «ВВКР».

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , керуючись таким.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. У подальшому запобіжний захід стосовно обвинуваченого був продовжений ухвалами Московського районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного суду від 30.03.2023. Востаннє строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого був продовжений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 15 жовтня 2023 року.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Правилами ст. 177 КПК України унормовано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Як це визначено вимогами ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу враховуються, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Так, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , слідчий суддя встановив, у тому числі, наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: спроба переховуватися підозрюваного від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Суд, вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 , в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за замах на вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, враховуючи, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого є неможливим.

Разом з тим, підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні, у суду відсутні.

З огляду на тяжкість злочину, замах на вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Водночас, судом враховуються характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. А відтак, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні, також відсутні.

Посилання обвинуваченого на наявність в нього зареєстрованого місця проживання само по собі не спростовує обґрунтованість ризиків, на які посилався прокурор в клопотанні. Посилання обвинуваченого на те, що він не має наміру чинити вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні судом відхиляються, позаяк прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 не зазначено про наявність такого ризику.

Водночас, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на наведене, вказані вище обставини у їх сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які послугували підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а відтак, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Вирішуючи питання про визначення обвинуваченому розміру застави, суд, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, доходить висновку, що застава у 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (2684 х 30 = 80 520) буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, визначених КПК України. При визначенні розміру застави в сумі 80 520,00 гривень, суд керується тим, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 гривень.

Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Крім того, у судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 були заявлені клопотання: 1) про виклик та допит як свідків у даному кримінальному провадженні працівників УПП в Харківській області ДПП у складі екіпажу «Купол-5002» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та слідчого СВ ХРУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 ; 2) про проведення одночасного допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; 3) про доручення органу досудового розслідування провести слідчі розшукові дії у даному кримінальному провадженні у вигляді слідчого експерименту.

Так, клопотання захисника про виклик та допит свідків УПП в Харківській області ДПП у складі екіпажу «Купол-5002» ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вмотивовано тим, що працівники УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули за викликом на місце вчиненого кримінального правопорушення, де затримали ОСОБА_4 . Як посилався захисник у поданому клопотанні, вказані свідки можуть надати пояснення, що нададуть можливість встановити, чи дійсно ОСОБА_4 мав змогу потрапити до магазину «Посад» та вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки, як виходить з пояснень обвинуваченого, працівники поліції запропонували йому зайти до магазину та набрати собі все, що він забажає. Також посилався, що свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив, що після передачі охоронцями ТОВ «Охорона і безпека» ОСОБА_4 , патрульні заходили в магазин з ОСОБА_4 , а тому, з метою встановлення усіх обставин справи, необхідно допитати вказаних осіб, як свідків.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні 03 жовтня 2023 року клопотання захисника підтримав.

Прокурор у судовому засіданні 03 жовтня 2023 року не заперечувала проти задоволення клопотання захисника про виклик та допит як свідків патрульних поліцейських УПП в Харківській області ДПП, посилаючись, що в ході досудового розслідування ОСОБА_4 відмовився давати показання на підставі ст. 63 КУ, дані працівники патрульної поліції не допитувалися, а тому вважала за можливе викликати та допитати вказаних осіб, як свідків.

Суд заслухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку, що клопотання захисника щодо виклику та допиту як свідків у даному кримінальному провадженні патрульних поліцейських УПП в Харківській області ДПП у складі екіпажу «Купол-5002» ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , слідчого СВ ХРУП №2 ГУНП ОСОБА_9 , підлягає частковому задоволенню.

Так, суд доходить висновку, що з метою встановлення дійсних обставин справи, що мали місце після передачі охоронцями ТОВ «Охорона і безпека» ОСОБА_4 працівникам патрульної поліції УПП в Харківській області ДПП у складі екіпажу «Купол-5002» ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , клопотання захисника щодо виклику та допиту вказаних осіб у судовому засіданні підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання захисника про виклик та допит як свідка у даному кримінальному провадженні слідчого СВ ХРУП №2 ГУНП ОСОБА_9 , то надане суду клопотання не містить доводів, якими захисник обґрунтовує необхідність допиту вказаної особи як свідка, а відтак, воно не підлягає задоволенню.

З приводу посилань захисника у клопотанні на те, що, «як випливає з пояснень ОСОБА_4 , працівники поліції запропонували йому зайти в магазин та набрати собі все, що він забажає, що він й зробив», то суд зважає на те, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 на підставі вимог ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань, а судом допит обвинуваченого ОСОБА_4 ще не проводився, а відтак посилання захисника у клопотанні на пояснення його підзахисного щодо обставин справи є передчасними.

З приводу клопотання захисника про проведення одночасного допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то воно обґрунтовано тим, що вказані свідки можуть надати пояснення, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме їх показання нададуть змогу встановити, «чи дійсно ОСОБА_4 мав можливість потрапити до магазину «Посад» та здійснити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки, як випливає з пояснень обвинуваченого, працівники поліції запропонували йому зайти в магазин та набрати собі все, що він забажає, що він й зробив».

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника, посилаючись, що кожен зі свідків давав суду показання з приводу обставин, які сприймав безпосередньо, зауважила, поняття сприйняття особою відстані є суб`єктивним фактором, а тому посилатися на розбіжність у показах свідків через зазначення ними різної відстані перебування обвинуваченого від магазину, з якого було вчинено крадіжку товару, є недоречним.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, доходить висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За правилами ч. 15 ст. 352 КПК України суд має право призначити одночасний допит двох чи більше вже допитаних учасників кримінального провадження (свідків, потерпілих, обвинувачених) для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, який проводиться з урахуванням правил, встановлених частиною дев`ятою статті 224 цього Кодексу.

Як убачається з обґрунтувань клопотання захисника, «має місце різниця між показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а тому, з урахуванням показань ОСОБА_4 стосовно пропозиції йому з боку поліції зайти в магазин та набрати собі все, що він забажає, є дійсними».

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження судом було проведено допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що після приїзду на місце вчинення кримінального правопорушення патрульних поліцейських УПП в Харківській області ДПП, вони одночасно вдвох не знаходилися на місці перебування ОСОБА_4 та працівників патрульної поліції, оскільки вже передали ОСОБА_4 працівникам патрульної поліції, тому кожен з них час від часу відлучався з місця вчинення кримінального правопорушення до службового автомобілю.

Більш того, суд зважає на те, що допит обвинуваченого ОСОБА_4 судом ще не проводився, а відтак посилання захисника у клопотанні на пояснення його підзахисного щодо наявності надходження йому пропозиції з боку поліції зайти в магазин та набрати собі все, що він забажає, судом не приймаються, позаяк про такі обставини обвинувачений ОСОБА_4 суду не повідомляв, а на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Що стосується зазначення свідками у судовому засіданні відомостей про відстань перебування ОСОБА_4 від магазину, з якого було вчинено крадіжку товару, які за своїм числовим показником не є однаковими, то суд зважає на те, що сприйняття людиною відстані є суб`єктивним критерієм сприйняття такої фізичної величини, а тому зазначення свідками показників відстані, які за своїм числом не є однаковими, не свідчить про розбіжності в показаннях таких осіб.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні даного клопотання захисника.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_5 про доручення органу досудового розслідування провести слідчі розшукові дії у вигляді слідчого експерименту, суд керується таким.

Так, клопотання мотивовано тим, що з метою встановлення обставин фізичної неможливості з боку обвинуваченого здійснити «розкриття» вітрини магазину «Посад» з проникненням, а також відсутності можливості викрасти усе інкриміноване майно з подальшим поміщенням в руках, за пазухою, у кишенях, куртці, необхідно доручити органу досудового розслідування провести слідчий експеримент.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, посилалася, що суд на стадії судового розгляду не повинен збирати докази у кримінальному провадженні. Зазначила, що проведення слідчого експерименту не надасть жодних об`єктивних даних щодо обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 , намагаючись зняти з себе відповідальність за вчинений злочин, під час проведення слідчого експерименту буде намагатися вчинити усіх умисних дій на доведення неможливості винесення ним з магазину товарів, викрадення яких йому інкримінується, зауважила, що таке клопотання стороною захисту заявлено не інакше, як з метою затягування розгляду даного кримінального провадження.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Правилами ч. 6 ст. 22 КПК України визначено, що суд зберігає об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Між тим, положеннями ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Верховний Суд України в п.10 Постанови Пленуму «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9, звернув увагу всіх судів на те, що конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. Згідно з ч. 3 ст. 333 КПК України якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановлені обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини).

За змістом ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Докази, надані сторонами і досліджені судом, можуть бути перевірені іншим шляхом у ході судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження, які були досліджені судом у судовому засіданні, убачається, що будь-яких заяв та клопотань з приводу проведення слідчого експерименту сторона захисту на стадії досудового розслідування не заявляла, не зважаючи на можливість ознайомлення з матеріалами справи та можливістю заявляти клопотання, зокрема про участь у слідчих діях. Жодних поважних, на думку суду, причин неподання такого клопотання на стадії досудового розслідування ані обвинувачений, ані його захисник суду не надали. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що обвинуваченим не обґрунтовано значення обставин, які він просить встановити або перевірити, що вони мають істотне значення у кримінальному провадженні, що вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, та причин, з яких не були здійснені належні дії їх встановлення чи перевірки під час досудового розслідування.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що обвинуваченим та його захисником на стадії досудового розслідування заявлялося клопотання про проведення слідчого експерименту для встановлення або спростування обставин, про які йдеться у клопотанні захисника, як і відсутні відомості про те, що слідчим було відмовлено у задоволенні такого клопотання. Відомостей про те, що обвинуваченим та його захисником у процесуальний спосіб оскаржувалися дії чи бездіяльність слідчого щодо непроведення такої процесуальної дії, суду також не надано. Більш того, суд зважає на те, що обставини кримінального правопорушення підлягають доказуванню не тільки слідчим експериментом, а й сукупністю інших належних та допустимих доказів, оцінка яким буде надана судом у нарадчій кімнаті при постановленні вироку.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для надання доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент, а відтак суд відмовляє у задоволенні такого клопотання захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199, 333, 350 КПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про проведення одночасного допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про доручення органу досудового розслідування проведення слідчих розшукових дій у вигляді слідчого експерименту відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про виклик та допит у судовому засіданні як свідків працівників Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зі складу екіпажу «КУПОЛ-5002» ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , слідчого СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області задовольнити частково. Викликати та допитати в судовому засіданні як свідків працівників Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зі складу екіпажу «КУПОЛ-5002»: ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити стороні захисту, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 01 грудня 2023 року включно.

Установити строк дії ухвали в частині продовження строків тримання обвинуваченого під вартою до 01 грудня 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_4 суму застави в розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м. Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава; справа № 643/216/23, н/п 1-кп/643/247/23) до сплину терміну тримання під вартою.

У разі внесення визначеної суми застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 06 жовтня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1