Справа № 347/1557/23
Провадження № 11-кп/4808/516/23
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02 листопада 2023 року включно .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу судді немотивованою в частині продовження строку запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що суд не обґрунтував жодного ризику та не навів будь-яких доказів необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, з 20.12.2016 року по 27.02.2017 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому у виді тримання під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Просив скасувати ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги ;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області суду від 17.07.2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 вересня 2023 року включно.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Так, при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід.

Суд першої інстанції вважав доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на умовах, які були визначені попередніми рішеннями судів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, раніше у 2022 році судимий за вчинення корисливих злочинів, а тому з урахуванням особи обвинуваченого, та характеру інкримінованого злочину, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики зазначені в оскаржуваній ухвалі, в тому числі щодо можливого переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілу.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, ухвалою слідчого судді Косівського районного суду від 05.05.2023 року при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою була передбачена можливість застосування іншого альтернативного запобіжного заходу у виді застави та визначено її розмір.

Зокрема, суд першої інстанції вказав на те, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, одночасно необхідно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків, визначених КПК України. Розмір застави ОСОБА_8 було визначено у межах 35 (тридцяти п?яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 93940 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний депозитний рахунок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до усталеної судової практики, у разі продовження строку тримання під вартою на умовах, які були визначені попередніми рішеннями судів, відсутня можливість обрання іншого альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки право на внесення розміру застави залишається діючим і обвинувачений не позбавлений можливості внести відповідний розмір застави, якщо судом не було ухвалено інше судове рішення в цій частині.

Разом з тим, зі змісту наступних судових рішень вбачається, що питання щодо можливості застосування застави як альтернативного запобіжного заходу судом не переглядалось, а тому тримання під вартою продовжується на умовах, які були визначені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як протягом дії відповідної ухвали так і протягом дії інших ухвал, якими продовжувався строк тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про їх особи, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5