Справа № 308/805/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001338 від 23.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням у кримінальному провадженні №0001338 від 23.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивує тим, що:

Сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001338 від 23.12.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

У клопотанні вказано на те, що яв встановлено досудовим розслідуванням 22.12.2023 року в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника прикордонної служби, про те, що під час паспортного контролю на КПП «Ужгород» громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав довідку ВЛК та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного із ознаками підробки.

Прокурор зазначає, що 22.12.2023 дізнавачем сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводився огляд місця події за адресою: м. Ужгород, по вул. Собранецька №224, на території КПП «Ужгород», в ході якого протоколом ОМП вилучено: довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375.

У клопотанні містяться посилання на положення ст. 170, ч. 5 ч. 171 КПК України.

Прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені під час ОМП речі, а саме: довідка ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видана громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375 - відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та містять на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурор зазначає, що на підставі викладеного та приймаючи до уваги, що вище вказані речі, предмети та речовини являюся речовими доказами по даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому виникла необхідність накласти арешт, без можливості відчуження, на дані речі, предмети та речовини, оскільки незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до його втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-172 КПК України, просить слідчого суддю: накласти арешт на речі, які було вилучено 22.12.2023 року під час проведення огляду місця події за адресою по вулиці Собраненцька, буд.224 в м. Ужгород, а саме: довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375.

Прокурор у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином подав рапорт в якому просив проводити розгляд за його відсутності.

Власник майна, в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Однак його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Представником власника майна подано клопотання, в якому він вказує на те, що майно а саме тимчасове посвідчення військовослужбовця та довідка військово-лікарської комісії, були вилучені о 17.50 год. 22.12.2023. З урахуванням того, що 23 та 24.12.2023 були вихідні дні, то строк подачі до суду клопотання має бути 25.12.2023.

Фактично клопотання дізнавача до суду надійшло 11.01.2024, а тому вважає, що дізнавачем порушені строки, передбачені п.5 ст. 171 КПК України. Так, представник власника майна просить повернути клопотання дізнавача про накладення решту на майно ОСОБА_5 , прокурору як це передбачено п.3 ст. 172 КПК України. Також від представника власника майна через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд клопотання в якому він вказує, на те, що наявний в матеріалах справи поштовий конверт є неналежним доказом, оскільки не містить штрих коду, який підтверджує прийняття на пошту, відправлення та його рух. Просить не враховувати вказаний доказ при розгляді клопотання.

Дослідивши матеріали клопотанні слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Особливості досудового розслідування кримінальних проступків визначено главою 25 КПК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 298 КПК України, досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Частиною першою статті 298-3 КПК України визначено, що речі, які є безпосереднім предметом посягання, виявлені під час огляду речей, вилучаються уповноваженою службовою особою Національної поліції. Вилучені речі і документи зберігаються органом, що їх вилучив, до розгляду провадження про кримінальний проступок по суті в суді у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Про вилучення речей і документів складається протокол.

Вилучені речі визнаються речовими доказами, про що виноситься відповідна постанова, та вони приєднуються до матеріалів дізнання, що відповідає положенням ч. 2 статті 298-3 КПК України.

За правилами ст. 300 КПК України, для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом, та негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені частиною другою статті 264 та статтею 268 цього Кодексу, а також відбирати пояснення для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку, проводити медичне освідування, отримувати висновок спеціаліста, що має відповідати вимогам до висновку експерта, знімати показання технічних приладів і технічних засобів у провадженнях щодо вчинення кримінальних проступків, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, вилучати знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей, до внесення відомостей про кримінальний проступок до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна .

Під час розгляду клопотання встановлено, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001338 від 23.12.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.12.2023 року в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника прикордонної служби, про те, що під час паспортного контролю на КПП «Ужгород» громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав довідку ВЛК та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного із ознаками підробки.

Згідно протоколу огляду місця події що було проведено 22.12.2023 дізнавачем сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, по вул. Собранецька №224, на території КПП «Ужгород», в ході якого протоколом: довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375.

Постановою дізнавача про визнання предмета речовими доказами від 23 грудня 2023 року виявлені та вилучені в ході огляду місця події речі довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів вказаного кримінального провадження.

У клопотанні прокурором вказано на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені під час ОМП речі, а саме: довідка ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видана громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375 - відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та містять на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що виявлені та вилучені речі, могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

При цьому, слідчий суддя вважає, що вилучені в ході огляду місця події речі, можуть бути предметом експертних досліджень. Таким чином, в разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно, існує ризик втрати речових доказів, а відтак необхідно забезпечити у незмінному стані збереження речового доказу, та подальшого безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна для забезпечення організації проведення експертиз.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурором доведено необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України. Окрім того, накладення арешту на виявлене та вилучене майно зумовлено також необхідністю проведення у рамках даного кримінального провадження експертиз, висновки яких мають визначальне значення для подальшого досудового розслідування даного кримінального провадження.

Прокурором в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді клопотання про накладення арешту на майно вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу огляду місця події вказане у клопотанні майно було виявлено та вилучено 22.12.2023 року (п`ятниця). Наступним робочим днем було 25.12.2023 (понеділок).

Клопотання до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло поштовим зв`язком 11.01.2024.

Згідно наявного в матеріалах клопотання поштового конверту на ньому міститься відмітка круглий поштовий штамп із датою прийняття поштового листа до відправлення у поштовому відділенні, де вказана дати 25.12.2023.

Вказане свідчить про дотримання прокурором строків передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.

Щодо позиції представника власника майна про недотримання «дізнавачем» строків звернення із клопотанням про накладення арешту на майно до суду, то слід вказати на те, що:

Із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно звернувся прокурор Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області.

Так, як вказано вище, підтвердженням дотримання прокурором строків передбачених ч.5 ст. 171 КПК України, є те що згідно поштової відмітки для відправлення лист подано у поштове відділення 25.12.2023 року. Доводи по неналежність вказаного доказу поштового конверту, слідчий суддя вважає неспроможними, оскільки,

Вказаний лист надійшов до суду саме 11.01.2024, поштовим зв`язком. Поштова кореспонденція надходить до суду шляхом її отримання безпосередньо у поштовому відділенні Укрпошти уповноваженою на те особою суду.

Слід зазначити, що відповідно до інформації що міститься на сайті Укрпошти: Простий лист/листівка: пересилається простим порядком і не має трек-номера для відстеження…Прості листи доставляються за вказаною адресою, і листоноша залишає конверт у поштовій абонементній скриньці (або абонементній скриньці у відділенні).

Наведена свідчить про безпідставність доводів представника власника майна про те, що наявний в матеріалах справи поштовий конверт є неналежним доказом, оскільки не містить штрихкоду, який підтверджує прийняття на пошту, відправлення та його рух. Просить не враховувати вказаний доказ при розгляді клопотання.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України, щодо звернення із клопотання про накладення арешту на майно.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України прокурором, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для накладення арешту на майно, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання рокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001338 від 23.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на речі, які було вилучено 22.12.2023 року під час проведення огляду місця події за адресою по вулиці Собраненцька, буд.224 в м. Ужгород, а саме: довідку ВЛК за № 2734 від 05.07.2023 року, видану громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 05.07.2023 року, які упаковано до спец пакета НПУ СУ №PSP 2027375.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1