УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000604 від 23.09.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, щодо виявлення свідоцтва НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл марки «BMW», модель «K1200S», який має ознаки підробки.

Як вбачається з клопотання, в ході досудового розслідування, під час огляду місця події у ОСОБА_5 за адресою:м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога 27, 52,було виявлено та вилучено мотоцикл марки «BMW», модель «K1200S» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , в кузові сірого кольору, 2008 р.в., ключ від вказаного транспортного засобу, свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_1 , видане на т/з мотоцикл марки «BMW», модель «K1200S», на ім`я ОСОБА_4 , які в рамках даного кримінального провадження були визнані речовими доказами.

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про накладання арешту на вилучене майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів, необхідністю проведення відповідних експертних досліджень, та просила розглянути клопотання без її участі, звернувшись до суду з відповідною заявою.

ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного прокурором у клопотанні майна, шляхом заборони розпорядження та користування з подальшим зберіганням мотоциклу на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів №6, за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування власником та іншими особами на наступні речі та предмети:

- свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_1 видане на т/з мотоцикл марки «BMW», модель «К1200S », на імя ОСОБА_4 ;

- мотоцикл марки «BMW», модель «К1200S » з державним номерним знаком НОМЕР_2 , в кузові сірого кольору 2008 р.в., та ключ від вказаного транспортного засобу, з подальшим зберіганням мотоциклу на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів №6, за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська, 27/1.

Виконання ухвали покласти на прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1