Номер провадження: 11-кп/813/2354/23
Справа № 946/7168/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 22.09.2023 про повернення обвинувального акту в к/п №0000511 від 23.04.2023 прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської обл., громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого транспортувальником в ТОВ СП «Нібулон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу вимог ст. 88-91 КК України;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт у к/п №0000511 від 23.04.2023 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України повернутий прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України для усунення недоліків протягом розумного строку.

Окрім того, вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, змінено ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 21 год. по 07 год. наступної доби за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком до 22.11.2023, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , в порушення вимог п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить відомостей стосовно потерпілої особи, а також не в повному обсязі та не вірно зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, зокрема, в обвинувальному акті немає жодного посилання на те, де та коли помер потерпілий ОСОБА_10 .

Зазначені недоліки, на переконання суду 1-ої інстанції, перешкоджають здійсненню судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що не зазначення потерпілого в обвинувальному акті не суперечить вимогам ст. 291 КПК України та не перешкоджає подальшому судовому розгляду, натомість, факт смерті ОСОБА_10 прямо зазначено у формулюванні обвинувачення, ч. 7 ст. 55 КПК України імперативно визначає лише одну можливість залучення близьких родичів загиблої особи в якості потерпілих наявність їх письмової згоди, проте під час досудового розслідування єдиний встановлений родич загиблого, його мати ОСОБА_11 , відмовилась подавати заяву про визнання її потерпілою, внаслідок чого вона була залучена до провадження та допитана в якості свідка; чинний КПК України не обмежує права особи на будь-якій стадії судового розгляду провадження звернутись до суду із заявою про визнання його потерпілим;

- суд, зауважуючи на тому, що формулювання обвинувачення не містить жодного посилання на те, де та коли помер ОСОБА_10 , вийшов за межі своїх повноважень на стадії підготовчого провадження, вдався до оцінки викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення та порушив принцип самостійності прокурора, зокрема, не вказав, яким чином не зазначення у формулюванні обвинувачення дати та місця настання наслідків злочину у вигляді смерті особи перешкоджає подальшому судовому розгляду, натомість, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;

- застосований судом стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ухиленню останнього від органів досудового розслідування та суду, натомість, судом 1-ої інстанції не було прийнято до уваги характеристику особи обвинуваченого, який двічі притягувався до кримінальної відповідальності за корисливо-насильницькі злочини, на розгляді судів стосовно ОСОБА_8 перебувають обвинувальні акти за ч. 3 ст. 355, ч. 4 ст. 187 КК України, що характеризує останнього як особу, схильну до вчинення злочинів.

Посилаючись на наведені обставини та зауважуючи на тому, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 містить всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та обвинувальний акт повернути до суду 1-ої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він вимогам ст. 291 КПК України відповідає.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

На підставі аналізу змісту обвинувального акту у к/п №0000511 від 23.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України (а.с. 2-4) вбачається, що він містить анкетні відомості обвинуваченого,виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Обвинувальний акт, у відповідності до ч. 3 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим, який його складав та затверджено прокурором (а.с. 4, зворотна сторона).

Окрім того, до обвинувального акту, як це передбачено ч. 4 ст. 291 КПК України, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 6-13) та розписки сторони захисту про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 5).

Апеляційний суд вважає, що підстави для повернення обвинувального акту, наведені судом 1-ої інстанції в ухвалі є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пункт 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із аналізу вищевказаних положень кримінального процесуального закону вбачається, що при складенні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначена обставина, відповідно до положень ст. 291 КПК України, не може бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Натомість, апеляційним судом встановлено, що суд 1-ої інстанції під час підготовчого провадження вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, що на даній стадії кримінального процесу є неприпустимим.

Встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження та їх відповідність або невідповідність викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам, а також відповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації кримінального правопорушення, здійснюється в процесі проведення судового розгляду кримінального провадження, відповідно до Глави 28 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження судом та надання належної оцінки доказам, зібраним під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Окрім того, положення ч. 2 зазначеної вище ст. 337 КПК України надають можливість прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

В цьому контексті варто звернути увагу на положення п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» №8 від 24.10.2003, відповідно до аналізу змісту якого суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб висунуте особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Твердження суду 1-ої інстанції про те, що виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті зазначено не в повному обсязі та не вірно з огляду на відсутність посилань на те, де та коли помер потерпілий ОСОБА_10 є безпідставними та не відповідають дійсності, натомість, формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 , є чітким та конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення (в даному випадку смерті ОСОБА_10 ), а також форми вини та мотиву кримінальних правопорушень, з його змісту зрозуміло, в чому саме обвинувачується особа, натомість, відсутність у викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення дати та місця настання наслідків злочину у вигляді смерті особи, як на цьому обґрунтовано зауважує сторона обвинувачення, фактично не здійснює жодного суттєвого впливу на зміст викладених в обвинувальному акті обставин та на правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 .

Окрім того, положення чинного кримінального процесуального закону не містять жодного застереження щодо необхідності такої деталізації наслідків вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, зазначення дати та місця настання смерті особи, потерпілої від злочину.

Оцінюючи посилання суду 1-ої інстанції на відсутність в обвинувальному акті відомостей стосовно потерпілої особи як на одну із підстав для повернення обвинувального акту прокурору, колегія суддів зауважує на наступному.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.ч. 6 та 7 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення ч.ч. 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, єдиний встановлений родич загиблого ОСОБА_10 його мати ОСОБА_11 відмовилась подавати заяву про визнання її потерпілою, внаслідок чого у сторони обвинувачення не було передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для залучення такої особи в якості потерпілої в зазначеному к/п №0000511 та, як наслідок, зазначення відомостей про таку особу в обвинувальному акті.

Окрім того, як на цьому обґрунтовано зауважує прокурор, вимогами чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ч. 7 ст. 55 КПК України, не обмежено право особи на будь-якій стадії судового розгляду провадження звернутись до суду із заявою про визнання його потерпілим або висловити свою згоду на таке визнання, що не позбавляє можливості матір загиблого ОСОБА_11 звернутись із такою заявою в подальшому та не може слугувати перешкодою для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

За встановлених обставин, апеляційний суд констатує, що в даному випадку суд під час проведення підготовчого судового засідання вийшов за межі наданих йому кримінальним процесуальним законом повноважень та вдався до дослідження питань (надання оцінки фактичним обставинам та формулюванню обвинувачення), які є предметом іншої стадії судового провадження судового розгляду, натомість, в обвинувальному акті, всупереч висновкам суду 1-ої інстанції, чітко та конкретно викладені фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та з його змісту зрозуміло, в чому саме обвинувачується особа.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.

В частині доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на неможливість запобігти ризику переховування його від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції їх до уваги не приймає та наголошує на тому, що, посилаючись на такі обставини, в прохальній частині апеляційної скарги прокурор не висуває вимоги стосовно необхідності зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу з домашнього арешту на більш суворий, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Отже, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції скасуванню, в частині повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження, тому вона підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до суду 1-ої інстанції на новий розгляд, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 22.09.2023, якою обвинувальний акт в к/п №0000511 від 23.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України скасувати, в частині повернення обвинувального акту прокурору та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді 1-ої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4