Справа № 489/5088/23
Провадження № 1-кп/489/907/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

05 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000844 від 10.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

09.07.2023 близько 18:20 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на прилеглій території супермаркету «АТБ» по вул. Троїцька, 238-Г, м. Миколаєва Миколаївської області, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, під приводом здійснення телефонного дзвінку, шляхом обману заволодів мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 12C» IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 3775 грн., який перебував у користуванні малолітнього ОСОБА_7 та належав його матері ОСОБА_6 . В подальшому із викраденим телефоном ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальні збитки на суму 3775 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у заволодінні чужим майном шляхом шахрайства визнав повністю та надав показання про те, що дійсно 09.07.2023 у вечірній час, знаходячись на території біля супермаркету «АТБ» по вул. Троїцькій м. Миколаєва, попросив у неповнолітнього ОСОБА_8 для здійснення дзвінку телефон «Xiaomi», маючи на меті заволодіти ним. Після того він викликав таксі, по приїзду якого сів до автомобіля та поїхав, залишивши особу, в якої забрав телефону. В подальшому викрадений телефон він продав знайомій жінці. У вчиненому діянні обвинувачений розкаявся, зазначив, що шкоду про вчинене, попросив вибачення у потерпілої та запевнив суд, що став на шлях виправлення та бажає навчатися та вести законослухняний спосіб життя.

Потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання про те, що дійсно у липні 2023 року її син ОСОБА_7 повідомив їй про те, що у нього був викрадений знайомим чоловіком телефон марки «Xiaomi», який вона йому купувала. Після чого вони звернулися до поліції та повідомили про вказаний факт. Викрадений телефон повернутий їй не був. Просила суд не призначати обвинуваченому надто суворе покарання та не позбавляти його волі, оскільки вона його вибачила.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.07.2023 вбачається, що ОСОБА_6 звернулася до поліції з приводу того, що 09.07.2023 близько 18:20 год. невідома особа по АДРЕСА_2 заволоділа мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 12C» , який перебував її малолітнього сина ОСОБА_7 .

Відповідно до фіскального чеку від 29.06.2023, вартість смартфону «Xiaomi Redmi 12C» становить 4797 грн.

Згідно із заявою ОСОБА_6 від 10.07.2023, остання добровільно видала працівникам поліції коробку від телефону «Xiaomi Redmi 12C» IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

Відповідно до протоколу огляду предмету від 10.07.2023 з фототаблицею до нього, слідчим була оглянута коробка від телефону марки «Xiaomi Redmi 12C» IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , добровільно видана ОСОБА_6 .

Згідно з розпискою від 10.07.2023, ОСОБА_6 отримала від працівників поліції коробку від телефону марки «Xiaomi Redmi 12C».

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-23/9686-ТВ від 14.07.2023, ринкова вартість викраденого ОСОБА_3 телефону марки «Xiaomi Redmi 12C» IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 станом на 09.07.2023 могла становити 3775 грн.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 за участю свідка ОСОБА_7 , останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 09.07.2023 близько 18.00 год. по вул. Троїцькій, 238-Г, м. Миколаєва заволоділа телефоном марки «Xiaomi Redmi 12C».

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.07.2023 за участю свідка ОСОБА_9 слідує, що останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яку підвозив на своєму автомобілі 09.07.2023 о 18.00 годині з АДРЕСА_2 .

Згідно із заявою ОСОБА_9 від 11.07.2023, останній добровільно видав працівникам поліції запис з планшету, який знімає салон автомобіля, на якому він пересувається.

Відповідно до протоколу огляду предмету від 11.07.2023 з фототаблиці до нього, слідчим був оглянутий DVD-R диск з відеофайлами за 07.09.2023, на яких зафіксовано салон легкового автомобіля, на задньому сидінні якого знаходиться чоловік, зовні схожий на обвинуваченого, який через вікно розмовляє з кимось, після чого зачиняє вікно. Вказаний чоловік тримав у руці телефон. В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що на вказаних відеозаписах зафіксований саме він в момент заволодіння телефоном.

При цьому під час судового розгляду судом не встановлено існування в діях обвинуваченого інкримінованої стороною обвинувачення кваліфікуючої обставини повторність, оскільки станом на даний час судимості обвинуваченого погашені у встановленому законом порядку та ОСОБА_10 вважається таким, що не має судимості.

Так, з досліджених письмових доказів вбачається, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.09.2021 за ч. 2 ст. 190 КК України до одного року позбавлення волі зі звільненням на підставі статей 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 31.10.2022 ОСОБА_3 був звільнений вказаного покарання у зв`язку із закінченням строку випробування.

Крім того, вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.01.2020 ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до одного року позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19.05.2020 вказаний вирок суду було змінено та ОСОБА_3 вважається засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 6 місяців позбавлення волі, за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 Кк України до 1 року позбавлення волі, та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок Заводського районного суду міста Миколаєва відносно ОСОБА_3 був ухвалений 08.01.2020 та набрав законної сили 19.05.2020 та саме із вказаного дня почав відраховуватись визначений йому однорічний іспитовий строк, який закінчився 19.05.2021.

Натомість відповідно до частин 1 та 2 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

З аналізу процитованих вище положень закону слідує, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути скасоване виключно до закінчення іспитового строку.

Вказане підтверджується і тим, що відповідно до процитованих вище положень закону після закінчення іспитового строку без будь-яких додаткових рішень особа законом визнається такою, що не має судимості, тобто її судимість погашена, та цілком очевидно, що не може бути направлена для відбування покарання особа, судимість якої на той час погашена у визначеному законом порядку.

Протягом встановленого іспитового строку та станом на даний час судом не приймалося рішення про скасування ОСОБА_3 звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва, про що свідчить повідомлення начальника сектору ювенальної пробації м. Миколаєва від 31.07.2023 № 29/25/497-23р.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що на час розгляду вказаного кримінального провадження судом іспитовий строк, визначений ОСОБА_3 закінчився, його судимість за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.01.2020 погашена, отже у суду на даний час відсутні підстави для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_3 для відбування призначеного покарання.

Вказані обставини, у свою чергу, свідчать про те, що ОСОБА_3 станом на час вчинення інкримінованого за даним вироком кримінального правопорушення вважався раніше не судимим, тому в його діях відсутня кваліфікуюча обставина - повторність.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 доведена поза розумним сумнівом та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальний проступок, не має негативної характеристики, не працює, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався, вважається раніше не судимим.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, яке полягає у тому, що останній повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, попросив вибачення у потерпілої та запевнив суд, що став на шлях виправлення.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який не працює, раніше не судимий, ставлення до вчиненого, наявності обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію потерпілої особи щодо міри покарання відносно обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який не працює, вважається раніше не судимим, однак схильний до вчинення кримінально-караних діянь, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та засудив свої дії, не має негативної характеристики, обставини вчинення кримінального правопорушення, тому зазначені обставини вказують на доцільність встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Крім того, при вирішенні питання щодо можливості призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з його реальним відбуттям, суд враховує позицію потерпілої особи, яка в судовому засіданні просила суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, та зазначила, що вибачила обвинуваченого.

Вказані висновки суду про можливість застосування відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК України узгоджуються з висновками, викладеними в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому останній підлягає звільненню з-під варти на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 05 жовтня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 05.09.2023 по 05.10.2023 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробовуванням - звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно після проголошення вироку.

Речові докази:

- коробку від телефону марки «Xiaomi Redmi 12C» IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 залишити у власника ОСОБА_6 ;

- DVD-R диск з відеофайлами залишити в матеріалах судової справи.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1