ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

представника ПАТ «Страхова

компанія» ПЗУ України ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000222 від 16.07.2022 року, за апеляційними скаргами: представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , прокурора у провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дністрик, Турківського району, Львівської області, громадянина України, освіта загальна повна середня, є особою пенсійного віку, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з дня затримання - 16 липня 2022 року.

ЄУНСС: 724/2291/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_12

НП: 11-кп/822/350/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, , на користь ОСОБА_13 відшкодування шкоди завданої страховим випадком в розмірі 35 669 (тридцять п`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_13 - відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, , на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 10 571 (десять тисяч п`ятсот сімдесят одна) гривня 68 копійок.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.07.2022 року, у вигляді заборони на користування, відчуження та розпорядження на автомобіль марки «SKODA FAVORIT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , мешканці м. Чернівці, Чернівецької області, яким в момент скоєння ДТП керував ОСОБА_13 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.07.2022 року, у вигляді заборони на користування, відчуження та розпорядження на автомобіль марки «FORD TRANSIT», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_16 , яким на момент скоєння дорожньотранспортної пригоди керував ОСОБА_6 .

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 16 липня 2022 року приблизно о 16:00 годині, у світлу пору доби, керуючи технічно справним мікроавтобусом марки «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по другорядній автодорозі Р-63 сполученням «Данківці КПП Сокиряни», зі сторони смт. Кельменці в напрямку м. Чернівців. Наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних автодоріг Р-63 сполученням «Данківці КПП Сокиряни» та Н-03 сполученням «Житомир Чернівці», не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, ігноруючи наявні на дорозі дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_6 не переконавшись, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при цьому маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля марки «Skoda-Favorit», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_13 , який в цей час рухався по головній автодорозі Н-03 сполученням «Житомир Чернівці» зі сторони м. Чернівців в напрямку м. Хотин та наближався до даного перехрестя, не надав перевагу у русі останньому та виїхавши на перехрестя допустив зіткнення із даним транспортним засобом.

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди водію автомобіля марки «Skoda-Favorit», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажирам автомобіля марки «Skoda-Favorit», номерний знак НОМЕР_1 : ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , спричинено смерть.

Вказану дорожньо транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 16.11 та вимог дорожніх знаків 2.1 «Дати дорогу», що безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1. 5, 2. 3 (б. д), які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 16. 11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- дорожній знак 2. 1 «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7. 8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі;

- п. 1. 5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2. 3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 , представник ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвокат ОСОБА_10 , прокурор у провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 вбачається, що вона вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що районним судом при винесені рішення було порушено норми статей 89, 263, 265 ЦПК України.

Стверджує, що Страховик зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування, яке дорівнює різниці сум між вартістю авто до ДТП та вартість авто після ДТП (вартістю утилізаційних залишків), а потерпілий може продати залишки пошкодженого транспортного засобу (постанова Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 211/3277/20, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 провадження № 14-95цс20). Із врахуванням вищенаведеного та положень ст. ст. 22, 30, 36 Закону, у Страховика не має обов`язку відшкодовувати реальні (фактичні) збитки, тобто повну вартість транспортного засобу, оскільки ці збитки є реальними (фактичними) витратами, які підлягають відшкодуванню винуватцем ДТП ОСОБА_6 .

Зазначає, що районний суд залишив поза увагою той факт, що Позивач ОСОБА_13 не надав ПрАТ СК «ПЗУ Україна» копії доказів на які він посилається, як на обґрунтування своїх позовних вимог, чим порушив вимоги ЦПК України.

Крім цього, експерт не запросив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на огляд пошкодженого авто «Skoda-Favorit», д. н. з. НОМЕР_1 чим порушив вимоги п. 5.2. Методики оцінки КТЗ.

Відзначає, що потерпілий ОСОБА_13 не звертався до Страховика із заявою про страхове відшкодування та не надав пошкоджений автомобіль до огляду, що позбавило останнього можливості самостійно провести оцінку завданої шкоди (керуючись положеннями ст. ст. 33, 34 Закону) або звернутися до експерта задля виготовлення висновку експерта на замовлення учасника справи.

Звертає увагу суду на те, що Відповідач не міг скористатися своїм правом щодо заявлення в судовому засіданні клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості автомобіля «Skoda-Favorit», д. н. з. НОМЕР_1 після ДТП, оскільки районний суд не надіслав ні ПрАТ СК «ПЗУ Україна», ні його представнику адвокату ОСОБА_10 судової повістки, у зв`язку із чим їм було не відомо про дату та час проведення судового засідання і Відповідач був позбавлений можливості прийняти участь під час розгляду справи та реалізувати свої процесуальні права.

Крім цього, районний суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_15 (власник автомобіля «Skoda-Favorit», д. н. з. НОМЕР_1 ), яка не була залучена до участі у справі, оскільки це є порушення норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Також стверджує, що потерпіла ОСОБА_8 по відношенню до онуків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , є особою другого ступеня спорідненості, а тому відповідно до ст. 27.3 Закону не має права на страхове відшкодування.

Зі змісту апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 вбачається, що він не оскаржуючи фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, а також доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, просить частково змінити оскаржуваний вирок та призначити обвинуваченому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що районним судом при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не було враховано думку потерпілої ОСОБА_11 , яка зазначала, що міра покарання обвинуваченого ОСОБА_6 має відповідати максимальній межі санкції інкримінованого злочину, враховуючи його тяжкість, відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність визнання вини і покаяння, а також небажання відшкодувати завдану шкоду.

Стверджує, що рішення суду щодо призначення міри покарання та часткового задоволення цивільного позову і стягнення моральної шкоди з обвинуваченого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та вимогам Цивільного кодексу, яке не узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, не відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілої за наслідками отриманих нею фізичних та моральних страждань.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 вбачається, що вона не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, просить оскаржуваний вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що районним судом належним чином не взято до уваги те, що скоєний обвинуваченим ОСОБА_6 злочин відноситься до необережних тяжких злочинів за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, а також непоправні тяжкі наслідки у вигляді смерті чотирьох людей, в тому числі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_20 .

Вважає, що пенсійний вік обвинуваченого не впливає на зменшення суспільної небезпеки вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_6 свідомо порушував цілий ряд вимог ПДР України, керуючи автомобілем і не впевнившись у безпечності маневру все таки здійснив його, чим поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху та пасажирів, внаслідок чого сталась дана ДТП.

Звертала увагу суду на те, що ОСОБА_6 свою провину не визнав, будь-яких заходів відшкодування заподіяної шкоди під час досудового розслідування та судового розгляду не вживав.

Стверджує, що районним судом не було взято до уваги те, що обвинувачений раніше вже неодноразово вчиняв порушення у сфері дорожнього руху. Фактично в день скоєння злочину, 16.07.2022 року за декілька годин до вчинення ДТП ОСОБА_6 порушив ПДР України, перевищивши допустиму швидкість, за що відносно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що вказує на девіантну поведінку останнього та небажання робити правильних висновків.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися та не повідомили суд про поважність причини їхньої неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку потерпілої ОСОБА_11 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених у ній, а апеляційну скаргу представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , як необґрунтовану залишити без задоволення, позицію представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , яка в режимі відеоконференції підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілої, як необґрунтовану - без задоволення, позицію прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілої, та просила їх задовольнити, а апеляційну скаргу представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, а також доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то апеляційний суд погоджується з доводами представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_5 про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а отже неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційний суд погоджується з доводами вищевказаних апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 злочину, в результаті якого настала смерть чотирьох осіб, а також було отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості одним із потерпілих.

У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно зі змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, матеріальне та сімейне становище обвинуваченого.

Разом з цим, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 699/434/19 зазначив про те, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, при цьому суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання наближене до мінімального у виді позбавлення волі на строк 8 років, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч. 1 ст. 63 КК України.

Разом з тим, дослідивши оскаржений вирок, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання не в повній мірі врахував характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дії ОСОБА_6 були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, а також те, що від вказаних дій настала смерть чотирьох осіб, в тому числі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_20 , а також було отримано одним із потерпілих середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі взяті до уваги відомості про особу обвинуваченого, який, нехтуючи суспільною безпекою, свідомо порушував цілий ряд вимог ПДР України, керуючи автомобілем і не впевнившись у безпечності маневру все одно здійснив його, чим поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху та пасажирів, внаслідок чого сталась дана ДТП.

При цьому, ОСОБА_6 мав об`єктивну і реальну можливість припинення загрози безпеці дорожнього руху, створеної власними необережними діями, та недопущення дорожньо-транспортної події, за відсутності перешкод будь-якого характеру.

Проте, ОСОБА_6 жодних заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, чим допустив злочинну самовпевненість, яка призвела до тяжких наслідків.

Не було взято до уваги районним судом те, що обвинувачений раніше вже неодноразово вчиняв порушення у сфері дорожнього руху. Фактично в день скоєння злочину, 16.07.2022 року, за декілька годин до вчинення ДТП ОСОБА_6 порушив ПДР України, перевищивши допустиму швидкість, за що відносно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що вказує на девіантну поведінку останнього та небажання робити правильних висновків.

Також залишено поза увагою районного суду позиція потерпілих, зокрема потерпілої ОСОБА_11 , яка зазначала, що міра покарання обвинуваченого ОСОБА_6 має відповідати максимальній межі санкції інкримінованого злочину, враховуючи його тяжкість, відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність визнання вини і покаяння, а також небажання відшкодувати завдану шкоду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення обвинуваченому надто м`якого покарання.

Апеляційний суд зазначає, що, навіть попри вчинення ОСОБА_6 злочину за необережності, та його поважний вік, враховуючи тяжкість наслідків у виді загибелі чотирьох осіб, та у виді отриманих одним із потерпілих тілесних ушкоджень середньої тяжкості, відсутні підстави стверджувати, що призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме вимогам статті 65 КК України.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових злочинів іншими водіями.

При призначенні покарання апеляційний суд враховує, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 тяжкий злочин, є суспільно небезпечним, а мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин.

Апеляційний суд вважає, що покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, хоча й з необережності, та конкретних обставин його вчинення, обсяг та характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху й незворотні наслідки у виді загибелі всієї родини (батьків та двох їх дітей), а також отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень одним із потерпілих, ставлення обвинуваченого до вчиненого, даних, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема: його вік, стан здоров`я, спосіб життя, задовільну характеристику, досудову доповідь органу пробації щодо середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, не відшкодування шкоди завданої потерпілим, враховуючи позицію потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_6 найсуворішого покарання, передбаченого санкцією інкримінованого злочину, а саме у виді десяти років позбавлення волі, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судова колегія апеляційного суду керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення останньому більш суворішого покарання, ніж було призначено судом першої інстанції у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

Таке покарання необхідне з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , попередження скоєння останнім нових кримінальних правопорушень у майбутньому, охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання кримінальним правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, а також відповідальності перед суспільством.

Зазначений вид і міра покарання, на думку апеляційного суду, є справедливими, необхідними і цілком достатніми для виправлення ОСОБА_6 .

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України - позбавлення права керування транспортними засобами, у максимальному розмірі, оскільки ОСОБА_6 , здійснюючи управління джерелом підвищеної небезпеки, допустив грубі порушення вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до загибелі чотирьох осіб.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілої про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 щодо відшкодування моральної шкоди, та доводів представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абз. 7 п. 2 ч. 3 та абз. 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.

Тобто, відповідно до вимог КПК, суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, навести докази, якими це підтверджується, навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню.

Зі змісту апеляційної скарги представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 вбачається, що розгляд даного кримінального провадження було проведено без участі представника Відповідача (ПрАТ СК «ПЗУ України»), якого належним чином не було повідомлено про дату, час і місце судового розгляду, та який був позбавлений можливості прийняти участь під час розгляду справи та реалізувати свої процесуальні права.

На підтвердження зазначеного, матеріали кримінального провадження також не містять даних про те, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції Відповідач (ПрАТ СК «ПЗУ України») або його представник адвокат ОСОБА_10 були належним чином повідомленими про дату та час судових засідань, як це передбачено ч. 1 ст. 136 КПК України.

Суд першої інстанції у ході розгляду не з`ясував причин відсутності представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 у судових засіданнях, не поставив на обговорення питання щодо розгляду кримінального провадження за відсутності останнього, незважаючи на відсутність підтверджуючих документів про належне повідомлення її про дату і час апеляційного розгляду, що підтверджується журналами судових засідань та технічними носіями інформації перебігу судових засідань.

Тобто районним судом не було створено необхідних умов для використання наданих прав Відповідачу - ПрАТ СК «ПЗУ України», чим порушено засади кримінального провадження, визначені у ст. ст. 21, 22 КПК України.

При цьому районний суд, стягнув з ПрАТ СК «ПЗУ України на користь: - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відшкодування шкоди завданої страховим випадком в розмірі 35669 (тридцять п`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка; - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , моральну шкоду в розмірі 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) грн.

Між тим, колегія суддів вважає, що, перевіряючи докази на підтвердження вимог цивільних позивачів, потерпілих по справі, суд першої інстанції не послався на визначені законом правові норми, не зазначив, якими саме нормами матеріального права він керувався при ухваленні рішення, ретельно не перевірив їх доводи, доводи представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , а тому всебічно не з`ясував і не виклав у вироку усіх обставин при вирішенні заявлених цивільних позовів.

При цьому суд першої інстанції позбавив можливості ПрАТ СК «ПЗУ України» скористатися своїм правом щодо заявлення в судовому засіданні клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості автомобіля «Skoda-Favorit», д. н. з. НОМЕР_1 після ДТП.

Також поза увагою районного суду залишився той факт, що Позивач ОСОБА_13 не надав ПрАТ СК «ПЗУ Україна» копії доказів на які він посилається, як на обґрунтування своїх позовних вимог, чим порушив вимоги ЦПК України.

Крім цього, експерт не запросив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на огляд пошкодженого авто «Skoda-Favorit», д. н. з. НОМЕР_1 чим порушив вимоги п. 5.2. Методики оцінки КТЗ.

Не було враховано і те, що потерпілий ОСОБА_13 не звертався до Страховика із заявою про страхове відшкодування та не надав пошкоджений автомобіль до огляду, що позбавило останнього можливості самостійно провести оцінку завданої шкоди (керуючись положеннями ст. ст. 33, 34 Закону) або звернутися до експерта задля виготовлення висновку експерта на замовлення учасника справи.

Відповідно до ст. 22 КПК України, змагальна побудова кримінального процесу обумовлює те, що суд, який є об`єктивним та неупередженим у досліджені доказів та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, з власної ініціативи не має права самостійно поповнювати доказову базу у кримінальному провадженні.

З огляду на викладені обставини, беручи до уваги неможливість самостійного вирішення апеляційною інстанцією цивільних позовів, колегія суддів приходить до висновку, що районним судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, відповідно до яких колегія суддів дійшла висновку щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції цивільних позовів в порядку цивільного судочинства, оскільки позбавлена можливості зробити це сама.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить розглянути цивільні позови потерпілих, перевірити доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах, стосовно відповідності чи невідповідності вимогам чинного законодавства, постановивши законне та мотивоване рішення.

Крім цього, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є необхідність застосування більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних вимог представника потерпілої, і апеляційних вимог представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 та повного задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 414, 415, 420, 421, 424, 426, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , та представника ПрАТ СК «ПЗУ України» - адвоката ОСОБА_10 , задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2023 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільних позовів.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В частині вирішення цивільних позові призначити новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в частині призначення нового судового розгляду не оскаржується, а в іншій частині може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3