УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 465/4862/19

провадження № 51 - 5340 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року щодо нього,

встановив

За вироком Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_4 , за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року та за даним вироком призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з 31 липня 2020 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, діючи повторно, вчинив 4 епізоди крадіжок майна потерпілих.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанцій щодо нього у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що судами не зараховано строк попереднього ув`язнення з 21 лютого 2019 року по 09 квітня 2019 року. Засуджений просить змінити оскаржувані судові рішення та зарахувати вищезазначений строк.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації дій засудженого у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, місцевим судом ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Крім того, як вбачається з вироку Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року у справі №463/1246/18, номер провадження №1-кп/463/39/22 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та вироками Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року, Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2021 року, Шевченківського районного суду м. Львова 17 вересня 2021 року призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 9 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, враховуючи покарання призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вказаним вироком, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з 31 липня 2020 року як вказано у вироку від Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2021 року. В строк відбуття покарання ОСОБА_4 зараховано строк перебування його під вартою з 21 лютого 2019 року до 9 квітня 2019 року як вказано у вироку Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року.

З огляду на зазначене, місцевий суд дійшов висновку та призначив покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року та новим вироком призначив остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.

При цьому суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що по своєму виду та розміру призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненню нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК.

Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

При цьому доводи засудженого про необхідність зарахування в строк покарання відбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року з 21 лютого 2019 року по 09 квітня 2019 року із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК є безпідставними.

Попереднє ув`язнення у вказаний період до ОСОБА_4 було застосовано в межах іншого кримінального провадження, за результатами розгляду якого постановлено обвинувальний вирок.

Таким чином, не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Аналізуючи вищенаведене, перебування засудженого в установі попереднього ув`язнення в іншому кримінальному провадженні, не є підставою для зарахування йому зазначеного строку як попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК у межах кримінального провадження, що переглядається.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з якими необхідно було б змінити чи скасувати оскаржувані судові рішення, у провадженні не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3