Справа № 297/2405/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатскої області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово справу за поданням начальника Берегівського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

В С Т А Н О В И В :

На адресу Берегівського районного суду надійшло подання начальника Берегівського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» про звільнення засудженого ОСОБА_3 , від відбування призначеного судом покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Берегівського районного суду від 24.11.2021 року, яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, так як на теперішній час закінчились передбачені приписами ст.80 КК України строки давності виконання вироку суду.

Враховуючи вказані обставини начальник Берегівського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» на підставі ст. 80 ч. 1 п.1 КК України, ст. 152 КВК України ставиться питання, щодо звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду.

Представник Берегівського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, подання підтримує.

Прокурор в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив розглянути справу без його участі, подання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Наявними матеріалами підтверджено, що ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Вирок суду набрав законної сили 25.12.2021 року.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки - два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24.12.2015) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, приходячи до висновку про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим, фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України, та про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Наявність лише факту несплати засудженим штрафу не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.11.2021 року, тому суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 80 ч.1 п.1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вари Берегівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.11.2021 року, засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_4