ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/9054/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/94/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого 2-го відділення СВ УСБУ в Харківській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 17.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене 14 грудня 2023 року в ході проведення огляду, майно, а саме: мобільний телефон марки "Samsung" модель Galaxy М12, в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що зазначене майно було вилучено 13 жовтня 2023 року в ході обшуку помешкання ОСОБА_7 , а тому прокурор звернувшись до слідчого судді 15 грудня 2023 року з порушенням строку визначеного ч.5 ст.171 КПК України. Наголосив, що 12 листопада 2023 року сторона захисту отримала від слідчого повідомлення про необхідність прибуття до слідчого для отримання вилученого майна, однак слідчий замість повернення майна оглянув вилучене майна та повторно його вилучив, після чого звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Власник майна та її представник, будучи повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися, а захисник подав клопотання про проведення апеляційного розгляду за їх відсутності, а тому апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в СВ УСБ України в Харківській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000684 від 17.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 23 квітня 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні навчального закладу "Наше майбутнє", що розташований за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 85/87, використовуючи свій мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy М12», серійний номер « НОМЕР_5 », IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , маючи авторизацію на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Одноклассники» (мовою оригіналу) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (мовою оригіналу) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснила поширення на своїй особистій сторінці у соціальній мережі "Однокласники" матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

14 грудня 2023 року за участі підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_6 проведений огляд предмету мобільного телефону марки "Samsung" модель Galaxy М12, в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . За результатами огляду встановлено, що у вказаному мобільному телефоні є інформація, яка має суттєве значення для досудового розслідування.

18 грудня 2023 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого 2-го відділення СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 17.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме: мобільний телефон марки "Samsung" модель Galaxy М12, в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_7 , вилучене 14 грудня 2023 року під час проведення огляду.

З клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно підпадає під вимоги п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України, оскільки арешт допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи представника власника майна про те, що прокурором порушено вимоги ч.5 ст.171 КПК України щодо строків звернення із клопотанням про арешт майна, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до матеріалів провадження мобільний телефон марки "Samsung" модель Galaxy М12, в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , був вилучений 11 жовтня 2023 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор у судовому засіданні повідомила, що орган досудового розслідування не звертався у встановлений ст. 171 КПК України строк до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, у зв`язку з чим 12 жовтня 2023 року прокурором Харківської обласної прокуратури була прийнята постанова про повернення тимчасово вилученого майна, а саме - мобільного телефону марки "Samsung" модель Galaxy М12, в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Разом з цим, мобільний телефон фактично не був повернутий його власнику - ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів провадження, 14 грудня 2023 року слідчим проведений огляд вищевказаного мобільного телефону, за результатами огляду вказаний мобільний телефон був вилучений та поміщений до полімерного пакету білого кольору СВ УСБ України в Харківській області.

Таким чином, дії слідчого відповідають вимогам ст.237 КПК України, оскільки під час проведення огляду дозволяється тимчасове вилучення майна, а клопотання про арешт тимчасово вилученого майна було подано у строк передбачений ч.5 ст.171 КПК України, а тому доводи сторони захисту про зворотне позбавлені підстав.

Крім того, системний аналіз статей 170, 171 КПК України вказує на те, що арешт на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується до тимчасово вилученого майна та майна, яке виявлено слідчим або прокурором іншими заходами, ніж проведення обшуку.

Стосовно майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к, провадження № 51-4881км19, що згідно ч.5 ст.171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна слідчим подається клопотання про його арешт або таке - повертається особі, в якої було вилучено. Щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, то накладення на них арешту КПК України не передбачає.

Також, з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні вносити клопотання в порядку і строки, встановлені ч.5 ст.171 КПК, а стосовно майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч.5 ст.171 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що, оскільки, для законного утримання майна вилученого внаслідок проведення обшуку за переліком, зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук та обмеження прав власності немає потреби звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно, оскільки доля речових доказів вирішується на підставі вимог статті 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000684 від 17.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді