Номер провадження: 11-кп/813/2389/23
Справа № 523/2808/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000684, внесеному до ЄРДР 17.08.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, має середню-технічну освіту, працював слюсарем ТОВ «Техпортцентр», не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: - 03.02.2011 року Нікопольськім міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70 КК України до 10-ти років позбавлення волі, звільнився 01.08.2019 року по відбуттю терміну покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15(п`ятнадцять) років.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту затримання останнього, а саме з 21.08.2022 року із розрахунку 1-н день попереднього ув`язнення до 1-го дня позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову у справі.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 14.08.2022 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, тобто у приміщенні однієї з кімнат, а саме де організовано вітальню, цокольного приміщення будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт з раніше знайомою йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ході вказаного конфлікту ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_8 ззаду, почала душити його своєю правою рукою, обхопивши нею його шию. У зв`язку з чим ОСОБА_8 , діючи умисно, задньою стороною своєї голови наніс удар в обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого остання впала на підлогу та продовжила сваритися на ОСОБА_8 . У подальшому, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з мотивів особистої неприязні, яка виникла на ґрунті раптового словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення смерті останній умисно наніс кистями своїх рук стиснутими в кулаки два удари в область голови ОСОБА_10 , від яких у останньої з носа та роту пішла кров і ОСОБА_10 почала хрипіти. Вказані тілесні ушкодження, через декілька хвилин після їх нанесення ОСОБА_8 , призвели до настання смерті ОСОБА_10 .

Після чого, 15.08.2022 року, приблизно в період часу з 02 годині 30 хвилин по 03 годині 30 хвилин, з метою приховування слідів злочину та уникнення відповідальності ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в технічному приміщенні, сокирою відрубав руки, ноги та голову від тіла ОСОБА_11 і, помістивши їх до ковдри, а тіло до сумки, викинув до сміттєвого бака, який знаходився за вищезазначеним будинком.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду у частині призначеного покарання підлягає зміні, як занадто суворий, виходячи з такого:

- судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та безпосередньо відношення до вчиненого;

- призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є явно несправедливим через його суворість.

На підставі наведеного, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілих ОСОБА_7 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Потерпілі, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотанням про відкладання справи не подавали (а.с.164-165,168 т.2).

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно з положеннями ст. 12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, конкретні обставини кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, з огляду на наступне.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кримінальні правопорушення проти найцінніших людських благ життя та здоров`я особи становлять одну із найпоширеніших та визнаються одними з найнебезпечніших груп злочинних дій, які руйнують і спотворюють найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди.

В цьому контексті важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, в інтересах стабільного надійного існування та життєдіяльності нації, збереження її фізичного і морального здоров`я.

Так, апеляційний суд звертає увагу, на високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого та конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, обвинувачений ОСОБА_8 маючи перевагу у фізичній силі над потерпілою ОСОБА_10 , наніс удар в обличчя потерпілій, внаслідок якого остання впала на підлогу, після чого обвинувачений продовжив наносити удари в область голов, що призвели до настання смерті потерпілої.

Крім того, слід звернути увагу, що після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 не проявив правослухняної поведінки, а з метою приховування слідів злочину та уникнення відповідальності, обвинувачений розчленував тіло потерпілої ОСОБА_10 та викинув до сміттєвого баку.

На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого свідчить про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі, а обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення свідчать про жорстокість та цинізм обвинуваченого.

Також, колегією суддів було ретельно вивчено особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, до затримання працював слюсарем ТОВ «Техпортцентр» та характеризується з негативного боку (т.5 а.п.268), раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вже відбував покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, проте висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин, що певною мірою характеризує особу обвинуваченого та свідчить про схильність останнього до противоправної поведінки.

При цьому, досліджуючи механізм конкретного кримінального правопорушення, колегією суддів було ретельно вивчено не лише особу обвинуваченого, а й особу потерпілої, оскільки переважна кількість кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи відбуваються через значний внесок жертви в те, що з нею сталося, тому кримінальне правопорушення можна вважати результатом дій обох - злочинця і жертви. Апеляційний суд вважає, що, з огляду на фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції та учасниками судового провадження не оспорювались, потерпіла ОСОБА_10 не мала до вчинення кримінального правопорушення поведінки, яка б була максимально провокативною для обвинуваченого.

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, апеляційний суд зазначає, що той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що свідчать про щирість каяття обвинуваченого. Більше того, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину лише після дослідження усіх письмових доказів, а також допиту свідків, тобто під тиском беззаперечних доказів, що свідчить про небажання визнати вину добровільно і про бажання уникнути відповідальності.

Що стосується активного сприяння розкриттю злочину, то таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна. Отже, визнання ОСОБА_8 своєї вини та надання показань не підтверджує наявність такої обставини, що пом`якшує покарання. При цьому, в апеляційній скарзі захисник не зазначив у чому саме полягала активність та ініціативність обвинуваченого у сприянні правоохоронним органам під час розслідування вказаного злочину.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000684, внесеному до ЄРДР 17.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4