КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/2595/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2022,

за участю

особи, яка подала скаргу (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

адвоката (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2022 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 від 11.08.2021 на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 від 29.06.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001192 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, щослідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, проводилось досудове розслідування кримінального провадження №0001192 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, яке оскаржуваною постановою від 29.06.2021 було закрито на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя вказує, що посилання ОСОБА_6 , що слідчим органом досудового розслідування не були вжиті всі необхідні заходи для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування та встановлення істини по справі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваної постанови в ході допиту свідка ОСОБА_6 , останній відмовився надавати показання співробітникам оперативної частини Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» та зазначив, що повністю підтримує свою заяву (а.м. 22-25).

Слідчий вказує, що викладені ОСОБА_6 факти неправомірних дій колишніх службових осіб, зокрема керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , не знайшли свого об`єктивного підтвердження, об`єктивних та достатніх даних про наявність ознак зловживання владою або службовим становищем з боку вказаних службових осіб не встановлено.

Зазначає, що зібраними матеріалами кримінального провадження не встановлено заподіяння істотної шкоди, водночас, заявником у заяві не надано жодної інформації та підтверджуючих документів про спричинення ОСОБА_6 , іншим особам, державним, громадським інтересам, інтересам юридичних осіб істотної шкоди в передбачених ч. 1 ст. 364 КК України розмірах та спричинення шкоди саме неправомірними діями керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 та у чому вона полягає. У ході досудового розслідування ознак наявності прямого умислу та будь-якого з вказаних мотивів у діях керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 не виявлено, у заяві про вчинення кримінального правопорушення жодних обставин не наведено, отримати додаткові покази на підтвердження можливого корисливого мотиву не вдалося у зв`язку з не явкою заявника.

Таким чином, органом досудового розслідування зазначено, що в ході досудового розслідування відомостей, які б свідчили про наявність вказаних вище складових об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.364 КК України, не встановлено, а твердження ОСОБА_6 спростовуються матеріалами кримінального провадження, є необгрунтованими та не підтверджуються жодними фактами та документами, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 навмисно міг заявити про вчинення кримінального правопорушення з метою дискредитації службових осіб, державних органів, привернення до себе уваги з метою зміни виду покарання, застосованого стосовно нього, а тому за результатами досудового розслідування кримінального провадження орган досудового розслідування прийшов до висновку про відсутність в діях керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи зазначеної постанови, в судовому засіданні встановлено не було.

Незгода ОСОБА_6 з прийнятим слідчим ОСОБА_8 рішенням про закриття кримінального провадження фактично містить його власну оцінку фактичних обставин, що на думку слідчого судді є безпідставним і не має судової перспективи.

Слідчим суддею не встановлено неповноти досудового розслідування. Постанова слідчого є вмотивованою та такою, що ґрунтується на здобутих доказах.

Зважаючи на викладене, на думку слідчого судді, висновок органу досудового розслідування в особі слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 від 29.06.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001192 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході досудового розслідування, та ґрунтується на нормах діючого законодавства, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов до висновку про відмову у задоволені скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали, постановлення її на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам та суперечать дійсності, просить ухвалу слідчого судді Печерського районного міста Києва від 02.02.2022 - скасувати та постановити нову, якою скасувати постанову від 29.06.2021 слідчого першого СВ ТУ ДБР ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0001192 та зобов`язати слідчого здійснити слідчі дії у повному обсязі відповідно із законодавством та Конституцією України.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що наведені в ухвалі слідчого судді підстави для відмови в задоволені його скарги не відповідають поданій ним заяві, в якій він посилався на ч. 5 ст. 80 КК України, яка встановлює можливість після спливу 15-ти річного строку давності - як звільнити засудженого до довічного позбавлення волі, так і вразі, якщо, суд визнає за неможливе застосування строків давності, замінити довічне позбавлення волі судом, строком з 15-ти років і 1-го місяця і до безкінечності, але строк має бути визначений судом.

Крім того, апелянт вказує, що особи, вироки яких набрали чинності ще у 1998 році, незаконно з 2013 року відбувають довічне позбавлення волі, оскільки не віднесені до ч. 6 ст. 80 КК України.

Також апелянт зазначає, йому не потрібно до себе привертати увагу, з метою зміни покарання, оскільки він і так тримається службовцями від злочинної влади і прокуратури без судових рішень у справі №1-17/2004, і шкода йому завдається з 30.04.2004 року.

Крім того, апелянт вважає, що вироки, які своєчасно не приведенні у невідповідність відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України, набувають статусу незаконних, у зв`язку з чим вже сотні засуджених, частина з яких могла бути звільнена, а інша частина, переведена до відкритої колонії для відбування покарання, незаконно тримаються в приміщеннях камерного типу, крім того засуджені перебувають на повному державному забезпеченні, чим завдають шкоді державі Україна.

Також апелянт зазначає, що засудженням його до довічного позбавленням волі, йому завдається шкода з 15.02.2020 року. А також вказує, що він завжди надає письмові свідчення під протокол, якщо йому це запропоновано, за винятком, СІЗО №25 м. Суми - де це заборонено роботи законодавством, через їх зацікавленість, і тому апелянт заперечує, те, що він начебто відмовлявся давати свідчення під протокол.

Крім того, апелянт вказує, що всупереч заявленому клопотанню з матеріалами досудового розслідування, він не ознайомлений. Також вказує, що ним були заявлені інші клопотання до слідчого.

Апелянт зазначає, що він повністю підтримує як свою первинну заяву, так і скаргу на постанову слідчого судді. Доводи наведені ним в цих документах є достовірними і не спростованими. Апелянт вважає, що постанова слідчого про закриття провадження є передчасною та поверхневою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Представник ТУ ДБР у м. Києві., будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Враховуючи наведене, вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, а також перевіривши матеріали закритого кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2020 за заявою ОСОБА_6 уповноваженою особою першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві 03.07.2020 внесено відомості до ЄРДР № за №0001192 про вчинення кримінального правопорушення за фактом зловживання владою посадовими особами ГПУ та Міністерства юстиції України за ч.1 ст. 364 КК України та розпочато досудове розслідування.

За результатами досудового розслідування, слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 винесено постанову від 29.06.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001192 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001192 від 03.07.2020, слідчий суддя, на якого кримінальним процесуальним законом України покладено обов`язок щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, ретельно перевіривши законність оскаржуваної постанови, обґрунтовано встановив, що висновки слідчого про закриття даного кримінального провадження ґрунтуються на підставі повного та всебічно проведеного досудового розслідування, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, належним чином вмотивована та обґрунтована, в ній викладено суть заяви ОСОБА_6 та відповіді на всі поставлені ним питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, зазначено, які саме слідчі дії були проведені, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 29.06.2021 та матеріалів кримінального провадження слідує, що органом досудового розслідування за результатами перевірки відомостей, викладених ОСОБА_6 у заяві про кримінальне правопорушення, проведено необхідні слідчі дії для встановлення обставин в межах даного кримінального провадження, зокрема надано доручення керівнику ДУ «Сумський слідчий ізолятор» в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України щодо допиту свідка ОСОБА_6 , однак останній відмовився надавати показання співробітникам оперативної частини Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» та зазначив, що повністю підтримує свою заяву.

Однак, викладені ОСОБА_6 в заяві факти неправомірних дій колишніх службових осіб, зокрема керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , не знайшли свого об`єктивного підтвердження, об`єктивних та достатніх даних про наявність ознак зловживання владою або службовим становищем з боку вказаних службових осіб органом досудового розслідування встановлено не було.

Також, органом досудового розслідування не було встановлено заподіяння істотної шкоди, зважаючи на те, що службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч.1 ст. 364 КК України визначається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди правам свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам. До того ж ОСОБА_6 у заяві не було надано жодної інформації та підтверджуючих документів про спричинення йому, іншим особам, державним, громадським інтересам, інтересам юридичних осіб істотної шкоди в передбачених ч. 1 ст. 364 КК України розмірах та спричинення шкоди саме неправомірними діями керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 та у чому вона полягає. У ході досудового розслідування ознак наявності прямого умислу та будь-якого з вказаних мотивів у діях керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 виявлено не було, а отримати додаткові покази на підтвердження можливого корисливого мотиву не вдалося у зв`язку з не явкою заявника.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що в ході досудового розслідування відомостей, які б свідчили про наявність складових об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.364 КК України, не встановлено, а твердження ОСОБА_6 спростовуються матеріалами кримінального провадження, є необгрунтованими та не підтверджуються жодними фактами та документами, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 навмисно міг заявити про вчинення кримінального правопорушення з метою дискредитації службових осіб, державних органів, привернення до себе уваги з метою зміни виду покарання, застосованого стосовно нього, а тому за результатами досудового розслідування кримінального провадження орган досудового розслідування дійшов висновку про відсутність в діях керівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та керівника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, внаслідок чого обґрунтовано прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0001192 03.07.2020, на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Зважаючи на наведене, твердження апеляційної скарги ОСОБА_6 про передчасність та необгрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29.06.2021, колегії суддів вважає безпідставним та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що підстави для відмови в задоволені його скарги не відповідають поданій ним заяві, в якій він посилався в тому числі на ч. 5 ст. 80 КК України, то на переконання колегія суддів вони є неспроможними, оскільки як слідує з постанови про закриття кримінального провадження від 29.06.2021, слідчим при її винесені були враховані посилання ОСОБА_6 наведені в його заяві щодо умисного не застосування прокурорами Генеральної прокуратури України положень ч.5 ст. 80 КК України щодо зміни покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років та обґрунтовано встановлено, що такі посилання заявника не знайшли свого об`єктивного підтвердження є необґрунтованими та не підтверджуються жодними фактами та документами.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про його незаконне утримання під вартою безстроково, у зв`язку з незастосуванням положень ч.5 ст. 80 КК України, з огляду на наступне.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Давність виконання обвинувального вироку це перебіг визначеного законом часу з моменту набрання обвинувальним вироком законної сили і приведенням його до виконання, протягом якого покарання не було застосовано до засудженого і вирок залишився не виконаним.

Отже, положення статті 80 КК України застосовуються, якщо обвинувальний вирок не виконується, а головною умовою та підставою для виконання обвинувального вироку суду є набрання ним законної сили.

Проте, як слідує з матеріалів кримінального провадження вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 29.04.2004 щодо ОСОБА_6 набув законної сили 15.02.2005 та почав виконуватись з моменту набрання ним чинності, а тому строк давності до вищевказаного вироку не застосовується. Таким чином, твердження ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про необхідності застосування положень ч.5 ст. 80 КК України є такими, що не ґрунтується на нормах закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким під час виконання вироку вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання згідно із ст. 82 КК України, статями 537, 539 КПК України.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни ухвали слідчого судді під час розгляду скарги ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді є законними, обґрунтованими і вмотивованими, тому апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргуОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2022, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 від 11.08.2021 на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 від 29.06.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001192 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4