Справа № 397/1151/23
н/п : 1-кп/397/150/23
В И Р О К

Іменем України

15.11.2023 смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2023 за №0000627, на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Родниківка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта середня, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а саме вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Так, 06.07.2023 близько 22:00 год. малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своїми рідними малолітніми братами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 направилися з с. Родниківка Кропивницького району Кіровоградської області до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час ОСОБА_10 , з яким вони попередньо разом відпочивали біля ставу, повідомив, що піде разом з ними та проведе їх до дому. Малолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 погодилися та разом з ОСОБА_10 направилися польовими дорогами за с. Родниківка Кропивницького району Кіровоградської області до с. Пенькино Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Перебуваючи за межами с. Родниківка Кропивницького району Кіровоградської області неподалік лісосмуги у ОСОБА_10 раптово виник умисел на вчинення сексуального насильства щодо малолітньої ОСОБА_7 .

Реалізуючи даний умисел ОСОБА_10 , пішов швидше, заховався між деревами у лісосмузі, розташованій на території с. Родниківка Кропивницького району Кіровоградської області. Дочекавшись, поки малолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підійдуть ближче до нього, ОСОБА_10 вибіг із лісосмуги. Малолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злякавшись, почали бігти від ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_13 спіткнулася та впала на грунтову дорогу.

ОСОБА_10 діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом ОСОБА_7 в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, і в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_7 , можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, зняв із себе штани та труси, в які був одягнений, тим самим оголивши свої статеві органи, після чого, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_7 , наказав їй зняти свої штани та спідню білизну, на що остання погодилась та зняла з себе вказаний одяг. Після цього ОСОБА_10 наказав малолітній ОСОБА_7 лягти на землю, на що остання, всупереч своєї волі, усвідомлюючи фізичну перевагу ОСОБА_10 послухала його, після чого останній ліг на неї зверху та направив свій статевий член до геніталій малолітньої ОСОБА_7 та поводив ним по статевим органам останньої, тим самим вчинив дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи.

Вказаними діями ОСОБА_10 порушив права потерпілої малолітньої ОСОБА_7 , яка набула фрагментарні, поверхневі уявлення щодо сексуальної тематики, що з`явилися у зв`язку із зовнішнім штучним зверненням її уваги до даної теми, на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини, що гарантується ст.52 Конституції України, згідно з якою будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується законом та ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», згідно із якою кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав. Вказав, що бачив ОСОБА_14 на річці, потім біля клубу. Коли вони йшли додому проводив їх. Далі нічого не пам`ятає, все було як в тумані. Потім приїхали працівники поліції, наділи кайданки та посади в машину, вивезли за село. Працівники поліції побили його та погрожували. Не пам`ятає щоб знімав одяг, біг за ОСОБА_14 . Вину у скоєному визнає, хоча не пам`ятає. Покази слідчому під час слідчої дії дав, оскільки йому погрожували. Інтимних стосунків з іншими не мав. Він не може фізично спати з жінкою, йому потрібно проводити операцію. Кається, просив суворо не карати.

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що потерпіла ОСОБА_7 є її донькою. Влітку 2023 її діти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 пішли на річку. Вона відпустила їх до 19:00 год., але вони не прийшли своєчасно. Вона телефонувала їм, але вони не відповідали. Близько 24 год. прибігли додому ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , ОСОБА_16 не повернувся. ОСОБА_14 плакала та вона почала її випитувати що сталося, але остання їй нічого не відповідала. ОСОБА_15 розповів їй що сталося та вона викликала працівників поліції. Приїхали працівники поліції, почали допитувати ОСОБА_14 , але вона нічого не казала, лише мовчала. Лише коли її забрали до відділку поліції, там ОСОБА_14 розповіла що сталося. Данило втік назад до Родниківки. Коли приїхали працівники поліції, привезли ОСОБА_16 . ОСОБА_15 розповів їй, що ОСОБА_17 йшов додому до ОСОБА_18 (її племінника) та сказав що піде разом з ними. Потім ОСОБА_17 трохи обігнав їх та сховався в посадці. Вони втрьох ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ) йшли повз посадку та ОСОБА_17 вискочив з посадки в трусах, футболка була на голові та вони почали тікати. ОСОБА_15 побіг в одну сторону, де поряд кропили соняшник, він побіг до машини. А ОСОБА_16 побіг назад до Родниківки. ОСОБА_14 впала. Що було далі вони не знають. ОСОБА_15 казав, що ОСОБА_14 кричала, що її насилують. ОСОБА_17 закривав їй рота. Потім ОСОБА_14 догнала ОСОБА_15 та вони прийшли додому. ОСОБА_14 плакала, нічого не розказувала. ОСОБА_14 була одягнена. Коли діти йшли додому (близько 22 год.) на дворі сіріло, а коли прийшли було темно (близько 24 год.). Вдома вона роздягала ОСОБА_14 , перевіряла, але нічого не помітила. Потерпіла з її участю їздила в ОСОБА_19 до психіатра, ОСОБА_14 розповідала, що сталося, надавала пояснення, що й працівникам поліції. Пояснила, що діти часто ходили на річку, все літо. Також ходять до школи в с. Родниківка. ОСОБА_14 не мала хлопця, ні з ким не зустрічалася. Вважає, що донька сексуального опиту не мала. Донька з нею відверта, ділиться всим.

Потерпіла ОСОБА_7 , допитана в судовому засіданні з дозволу законного представника та за її участі, пояснила, що обвинуваченого знає. Влітку вона разом з братами ОСОБА_16 та ОСОБА_15 пішли на річку. Коли вони були на річці, підійшов ОСОБА_17 . Вона пішла проводити ОСОБА_20 . ОСОБА_17 їх наздогнав. Вона сказала, що вони ще погуляють біля клубу, а потім будуть йти додому. ОСОБА_17 почекав їх біля клубу, з кимось розмовляв. Потім вони пішли додому, а ОСОБА_17 сказав що буде йти до ОСОБА_18 . Потім ОСОБА_17 їх обігнав та заховався в кущах в посадці. До цього випадків залицяння до неї та запрошень від ОСОБА_17 не було. Потім ОСОБА_17 вискочив з посадки та налякав їх, був в трусах і на голові його була майка. До цього він був одягнений в штани, майку та жилетку. Брат сказав, що ОСОБА_21 не лякай, а також тікаймо. Вони розбіглися. ОСОБА_15 побіг з нею, а потім вона відстала від нього. Данило втік назад в Родниківку. Вона перечипилася, впала, підвелася. ОСОБА_17 штовхнув її та вона знову впала. ОСОБА_17 нічого не казав, лише зняв труси. Вона кричала: «допоможіть, насилують». ОСОБА_17 закривав їй рота, зняв труси з себе та їй штани поколіна, вона відчувала його половий орган. В її тіло нічого не вводив. Вона його відштовхувала. Потім він встав та щось сказав, але вона не почула. Вона лише почула слово «поняла?», на що вона відповіла «угу». Він пішов, а вона одяглася та також пішла. Вона мала синець на стегні.

Крім вище наведених доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними письмовими доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.07.2023 у гр. ОСОБА_8 , згідно якої 06.07.2023 близько 23:00 год. в полі між с. Пенькино і с. Родниківка гр. ОСОБА_22 вчинив сексуальне насильство над її донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.84);

- даними протоколу огляду місця події від 06.07.2023 та ілюстративними таблицями з відеозаписом до нього, згідно яких, за участю ОСОБА_10 , було оглянуто відкриту ділянку місцевості, що знаходиться між с. Родниківка та Пенькино, на перехресті доріг, напроти ставка, який вказав на місце вчинення правопорушення, а саме ділянку степу на якій насаджені соняшники. В 4 метрах від вугла поля зі сторони перехрестя доріг маються зламані соняшники та рихла земля. Саме на це місце вказує ОСОБА_10 та останній пояснив, що для того аби залякати дівчину та зустрітися з її братами, які рік тому нанесли йому тілесні ушкодження, завалив дівчину на землю на вищезазначене ним місце та роздягнув її повністю. Після чого своїм оголеним статевим органом водив по геніталіям ОСОБА_14 та здійснював доторкання руками до її статевих органів та всього тіла. Після чого відпустив дівчину. Статевих зносин з ОСОБА_7 останній не вчиняв та тілесних ушкоджень їй не завдано (а.с. 95-97, 141);

- даними протоколу допиту потерпілого від 06.07.2023 за участю матері та психолога, та долученого до нього відеозапису, згідно яких потерпіла ОСОБА_7 вказала, що вона з братами, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_16 приблизно о 13 год. пішла на водойму у с. Родниківка. Потім до них прийшла подруга ОСОБА_23 . На ставок також прийшов ОСОБА_24 та він був поруч. Надалі у ОСОБА_25 він питав де її матір. Потім ОСОБА_23 пішла додому. Під час того як вони були на ставку та вони всі спілкувались між ними не було будь-яких конфліктів. Після ставка вони гуляли поруч із клубом. Приблизно о 23:40 год. вони з братами пішли додому. В момент коли вони йшли додому та піднялись на горку з кущів вибіг ОСОБА_26 та вони всі злякались та розбіглись у різні сторони. Данило побіг у Родниківку. ОСОБА_15 у село, вона лишилась на місці. На місці і ОСОБА_26 , який на голову натягнув майку, штовхнув її на землю, вона впала, він рукою закрив їй рот та почав знімати їй штани та спідню білизну. Собі він також зняв штани та ліг на неї та своїм статевим органом водив по її статевих органах. Також руками водив їй по статевих органах. В середину у нього ввійти не получилось та він піднявшись пішов. Вона в свою чергу вдягнувшись плакала та пішла шукати братів. В полі вона знайшла ОСОБА_15 та вони пішли додому. Вона впізнала ОСОБА_26 так як він з нею розмовляв, а саме говорив, щоб вона мовчала в процесі того, як він намагався її згвалтувати та коли йшов сказав, щоб вона нікому нічого не розповідала. Як вона знає то в селі він себе поводив нормально. Вдома вона розповіла, що вони коли йшли додому то ОСОБА_27 спочатку йшов з ними та він сказав, що йде до їхнього брата. Потім він їх обігнав та сховавшись вискочив з кущів. Коли він йшов поруч був одягнений, а з кущів вискакував роздягнений, точніше в трусах і саме їх він знімав коли лежав зверху неї (а.с.99-101, 142);

- висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 29.09.2023 №2787/23-27, згідно якого під час загального порівняльного аналізу мови та поведінки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у процесі відтворення нею подій в ситуації яка досліджується в межах відео допиту від 06.07.2023, визначно ознаки вербальних та невербальних поведінкових проявів допитуваної, які в свою чергу можуть свідчити про достовірність наданих нею показів. Узагальнюючи результати відеозапису, експерт прийшов до висновку, що ОСОБА_7 протягом всього допиту за її участю при отриманні від неї пояснень, а саме скоєння по відношенню до неї дій протиправного характеру знаходиться в такому стані, який вказує на психоемоційні переживання, які відчувають потерпілі від домагань та сексуального насильства. Комунікативна діяльність ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у процесі відтворення нею досліджуваних подій, що зафіксовані у ході проведення допиту за її участю від 06.07.2023 та результати перегляду відеозапису вказують на психологічну достовірність показів, про які вона повідомляла: відповіді не носять характер заготовлених, емоційно розділяє характер та хронологію досліджуваної події, відтворює картину дій, яка досліджується, в своїх показах не плутається. Під час розповіді потерпілою виявлений високий рівень напруги, що проявляється у глибокому диханні, тремтінні голосу, концентруванні погляду в одну точку з опусканням його до низу, при цьому нервово перебирала предмет в руках, періодично витирала сльози та схлипувала, виникали довгі паузи; дитина відчувала сором, що проявлялося в опусканні очей та почервонінні обличчя. Коли питання стосувалися болісних спогадів та неприємних відчуттів, які довелося пережити ОСОБА_28 вона впадала в «ступор» та «заціпеніння», що пояснюється наявністю пережитого психотравмуючого досвіду: ОСОБА_28 хронологічно впорядковано та щиро з емоціями переживання, болю, сорому і страху розповідала про неправомірні дії, відносно неї зі сторони підозрюваної особи, а саме ОСОБА_10 . Розладів довільної, активної уваги, схильності до фантазування та до заповнення прогалин пам`яті образами уяви за потерпілою ОСОБА_13 , на протязі всього допиту за її участі не спостерігаються. Інформація, яка виявлена під час перегляду наданого відеозапису допиту за участю ОСОБА_7 , вказує на наявність пережитих нею образ та болю, завданих ОСОБА_10 , що виразилось в зберіганні напруги, страху, почуття приниження, патологічним фіксуванням на спогадах про психотравмуючу ситуацію та почутті незахищеності та ураженні гідності (а.с.103-108);

- висновком експерта №53 від 06.07.2023, згідно якого при судово-медичному обстеженні малолітньої ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні в верхній третині по зовнішній поверхні. Вище вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактною поверхнею, можуть відповідати часу вказаному в обставинах справи, відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, згідно з п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. При судово-медичній експертизі малолітньої ОСОБА_7 , яких-небудь тілесних ушкоджень на статевих органах не виявлено; встановлено, що цілісність дівочої пліви не порушена. Згідно віку малолітня ОСОБА_7 статевої зрілості не досягла (а.с.110);

- висновком експерта №54 від 06.07.2023, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи та додаткових методів дослідження експерт прийшов до підсумку, що при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_10 , яких небудь тілесних ушкоджень (синців, саден, ран) на тілі і статевому члені не виявлено, тому ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не встановлено (а.с.111);

- висновком експерта №578 від 23.08.2023, згідно якого кров потерпілої ОСОБА_7 належить до групи В? за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.113-114);

- висновком експерта №523 від 02.08.2023, згідно якого кров гр. ОСОБА_10 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.116-117);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.07.2023, згідно якого ОСОБА_10 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, 06.07.2023 о 09:50 год (а.с.118-123);

- протоколом обшуку затриманої особи від 06.07.2023 та ілюстративною таблицею до нього, згідно з яким здійснено обшук затриманого ОСОБА_10 , під час якого було виявлено та вилучено футболку чорного кольору та труси, які упаковано до двох паперових крафт пакетів НПУ (а.с.124-125);

- протоколом огляду предмету від 06.07.2023, яким проведено огляд футболки чорного кольору, яку запаковано до паперового крафт-пакету НПУ СУ опломбованого двома спеціальними пломбами № NPP-0051882, № NPP-0051881 та труси, які було запаковано до паперового крафт-пакету НПУ СУ опломбованого двома спеціальними пломбами № NPP-0051880, № NPP-0051879, які були вилучені 06.07.2023 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_10 під час затримання в порядку ст.208 КПК України (а.с.126);

- постановою про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 06.07.2023, відповідно до якої футболку чорного кольору, яку запаковано до паперового крафт-пакету НПУ СУ опломбованого двома спеціальними пломбами № NPP-0051882, № NPP-0051881 та труси, які було запаковано до паперового крафт-пакету НПУ СУ опломбованого двома спеціальними пломбами № NPP-0051880, № NPP-0051879 визнано та долучено до кримінального провадження у якості речового доказу та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 (м. Знам`янка) КРУП ГУНП в Кіровоградській області (а.с.127);

- висновком судово-психіатричного експерта №431 від 22.09.2023, згідно якого ОСОБА_10 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає легкою розумовою відсталістю (відповідно до МКХ-10, F-70.0). Проте ступінь розумового недорозвинення у ОСОБА_10 така, що не позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінованого йому діяння слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с.132-134).

Під час судових дебатів захисником ОСОБА_9 було зазначено про визнання протоколу огляду місця події від 06.07.2023, оскільки інформація щодо часу проведення слідчої дії не відповідає дійсності, слідча не є уповноваженою особою на проведення слідчих дій та порушено право ОСОБА_10 на захист, який на той час фактично був затриманий.

При вирішенні клопотання сторони захисту про визнання вказаного протолоку огляду як доказу по кримінальному провадженню недопустимим суд бере до уваги, що огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбувалася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння кримінального правопорушення. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статтей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Така правова позиція висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 518/203/17.

Судом з`ясовано, що обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 153 КК ґрунтується на доказах, отриманих у результаті проведення огляду місця події від 06.07.2023, показаннях потерпілої, законного представника потерпілої та іншими дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після завершення огляду. З урахуванням наведеного, огляд місця події є єдиною слідчою дією, що у невідкладних випадках може проводитись до початку внесення даних про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Так отримавши від ОСОБА_8 заяву-повідомлення про злочин, саме протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.07.2023 (а.с.84) став підставою для проведення огляду місця події безпосередньо після вчинення злочину обвинуваченим. Відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесені до ЄРДР за №0000627 від 06.07.2023 о 08:40:38 год вже після проведення огляду місця події та на підставі даних, отриманих в результаті проведення такого огляду, що не суперечить та відповідає вимогам ст.214 КПК України.

Також в судовому засіданні не доведено і посилання захисника на неповноважність слідчого, яким було проведено огляд місця, оскільки такі були проведені до внесення відомостей в ЄРДР.

За приписами п. 1 ч. 2 ст.39 та ч. 1 ст.214 КПК України, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про неповажність слідчого так як відсутні відповідні відомості в витягу із ЄРДР, оскільки витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 9 вересня 2020 року (справа № 761/28347/15-к), витяг з ЄРДР у розумінні ч. 2 ст. 84 КПК, є електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, що використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру. Витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК, а лише підтверджує свідчення фіксації правоохоронним органом фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінального правопорушення.

Також суд зауважує, що огляд місця події проводився слідчим 06.07.2023 за участі понятих та в присутності ОСОБА_10 , який статусу підозрюваного не мав, відтак захисник не залучався. ОСОБА_10 самостійно вказував на місце вчиненого злочину; тиску з боку працівників поліції на учасників слідчої дії не було; свої пояснення ОСОБА_10 надавав ініціативно, детально, демонструючи обставини вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 . Всі учасники підписали складений за результати слідчої дії протокол та не вказали в ньому жодних зауважень, порушення прав чи інтересів будь-яких осіб не встановлено. Жодних заяв про можливий тиск з боку працівників поліції, як і скарг щодо порушень в ході проведення цієї слідчої дії від ОСОБА_10 не надходило.

Більше того захисник приймала участь в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження та не зверталася до слідчого судді із відповідними скаргами щодо дій слідчого чи іншими клопотаннями.

Щодо аргументів сторони захисту на наявні розбіжності у протоколі огляду з відеозаписом проведення слідчої дії щодо зазначення часу проведення слідчої дії, суд зазначає, що вказані недоліки носять формальний характер і в своїй сукупності не вказують на наявність істотних порушенням вимог КПК України, будь-яким чином негативно не позначилося на дотриманні конституційних прав ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, не ставлять під сумнів зафіксовані ним обставини і не вказує на його неналежність як доказу.

Водночас суд звертає увагу і на те, що протокол огляду місця події у цьому кримінальному провадженні не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_10 . Незалежно від пояснень обвинуваченого, наданих в ході огляду місця події, в матеріалах кримінального провадження міститься низка інших доказів, які самі по собі, поза розумним сумнівом доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. А оспорюваний протокол має, хоча і важливе, але не вирішальне доказове значення.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданого доказу, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил ст. 87 КПК України, суд зазначає, що аргументи сторони захисту не містить жодного посилання на обставини, які необхідно встановити для застосування ч. 1 ст. 87 КПК України, а тому за відсутності такого обґрунтування посилання у цьому випадку на ст. 87 КПК України для визнання доказу недопустимим є непереконливими. Досліджений протокол огляду місця події від 06.07.2023 під час судового розгляду, суд визнає належним, допустимим та достовірним, а його взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 .

Оцінюючи показання малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що вони є послідовними та відповідають її психологічному розвитку. Крім того, достовірність показань малолітньої потерпілої ОСОБА_7 підтверджується проведеною судовою психологічною експертизою. Тому суд вважає, що вказані показання малолітньої потерпілої є належним, допустимим та достовірним доказом.

Також відсутні підстави для визнання неналежним, недопустимим та достовірним доказом покази законного представника потерпілої ОСОБА_8 .

Таким чином, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази, а саме: показання потерпілої, законного представника потерпілої та матеріали кримінального провадження - взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, що підлягають доказуванню. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст. 85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_10 вчинено насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 не погодилася з кваліфікацією дій її підзахисного за ч.4 ст. 153 КК України та вважає, що в діях останнього мається склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, а саме вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого, суд виходить з того, що відповідальність за ст. 153 КК України настає за вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 156 КК України (Розбещення неповнолітніх), передбачає відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Розглядаючи таку категорію справ (кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи) та дане кримінальне провадження в цілому, слід оцінити фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення з огляду на їх доведеність з приводу того: чи були вчинені щодо потерпілої особи будь-які насильницькі дії; чи мали такі дії (не пов`язані з проникненням в тіло іншої особи) сексуальний характер та чи були вони вчинені без добровільної згоди потерпілої, крім випадку, якщо вони були вчинені щодо малолітньої особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку (незалежно від її добровільної згоди).

Крім того, оцінюючи зазначені обставини в даному кримінальному правопорушенні, необхідно чітко розмежувати та встановити чи мають вказані вище дії ознаки інших кримінальних правопорушень, зокрема, чи не слід кваліфікувати дії винної особи як розбещення неповнолітніх, оскільки об`єктивна сторона кримінальних правопорушень, передбачених ст. 153 та ст. 156 КК України, схожа і потребує чіткого розмежування.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.153 КК України, характеризується будь-якими протиправними діями сексуального характеру, які не пов`язані з проникненням у тіло іншої особи, супроводжуються насильством і вчиняються без добровільної згоди потерпілої особи.

До дій сексуального характеру належать різноманітні дії сексуального характеру, спрямовані на збудження та/або задоволення статевої пристрасті винної особи, які, як правило, передбачають її фізичний контакт із тілом іншої (потерпілої) особи, але не означають проникнення в це тіло.

Злочин є закінченим з моменту початку вчинення дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті. При цьому необов`язково, щоб статевий акт було завершено в фізіологічному розумінні.

Пунктати 3, 5, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» визначено, що фізичним насильством, передбаченим диспозицією статті 153 КК, слід вважати умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи або приведення її у безпорадний стан. Такий вплив може виражатись у нанесенні ударів, побоїв, заподіянні тілесних ушкоджень, здавлюванні дихальних шляхів, триманні рук або ніг,

обмеженні або позбавленні особистої волі, уведенні в організм потерпілої особи проти її волі наркотичних засобів, психотропних, отруйних, сильнодіючих речовин тощо.

Стан потерпілої особи слід визнавати безпорадним, коли вона внаслідок малолітнього чи похилого віку, фізичних вад, розладу психічної діяльності, хворобливого або непритомного стану, або з інших причин не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій або не могла чинити опір.

Розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК, повинні мати сексуальний характер і можуть виражатися у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту.

Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо. Інтелектуальними розпусними діями є, зокрема, ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо.

Враховуючи показання малолітньої потерпілої, а також інші належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а саме вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Із досліджених судом доказів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 скористався її безпорадним станом, яка внаслідок її малолітнього віку, відсутності життєвого досвіду в інтимних питаннях, рівня інтелектуального розвитку не могла чинити йому активний опір.

Про застосування обвинуваченим у ході вчинення злочину щодо потерпілої фізичного насильства свідчить те, що у малолітньої ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні в верхній третині по зовнішній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта №53 від 06.07.2023.

У зв?язку з цим суд, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.4 ст.153 КК України як вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких злочинів.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_10 не працює та не навчається, проживає разом з батьком та матір`ю, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд не знайшов підстав вважати наявною таку обставину, що пом`якшує покарання як щире каяття.

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою винуватість, однак цей факт не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, адже щире каяття, як вже було зазначено, передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Спостерігаючи за поведінкою засудженого в судовому засіданні, суд переконаний, що щире каяття з приводу вчиненого у ОСОБА_10 відсутнє, останній свою поведінку не засудив, жаль з приводу вчиненого не висловлював, не вибачився перед потерпілою. Вказівка на щире каяття, висловлена обвинуваченим на стадії судових дебатів, є, на думку суду, формальною.

Відповідно до висновку органу пробації стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено як середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, встановлює що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 17, 19 зазначеної Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність; держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Статтею 34 цієї Конвенції встановлено, що держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.

Законодавець забезпечує охорону та недоторканість статевої свободи особі, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її статі.

З урахуванням викладеного, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та враховує їх підвищену суспільну небезпеку, а тому вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим останньому має бути призначено покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення, попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, що випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов потерпілою не заявлено.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 на досудовому розслідуванні за ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.07.2023, яка залишена без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01.08.2023, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 06.07.2023 до 03.09.2023 (а.с.40-41, 118-123).

Ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.09.2023 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 до 06.10.2023 (а.с.37-39).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.10.2023 продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 03.12.2023 (а.с.45-46, 56-60).

На період апеляційного оскарження даного вироку залишити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід - тримання під вартою.

На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення у період з 06.07.2023 по 15.11.2023 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні проведено судову психологічну експертиз, вартість якої становить 7169,40 грн., а тому дані процесуальні витрати необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Керуючись ст. 153 ч.4 КК України, 100, 124, 368-371, 373-374, 376, 394-395, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України (вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (років) рік.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк попереднього ув`язнення з 06.07.2023 по 15.11.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту взяття його під варту - з 06.07.2023 року.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 7169 (сім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 40 (нуль) копійок.

Речові докази:

- футболку чорного кольору, яку запаковано до паперового крафт-пакету НПУ СУ опломбованого двома спеціальними пломбами № NPP-0051882, № NPP-0051881 та труси, які було запаковано до паперового крафт-пакету НПУ СУ опломбованого двома спеціальними пломбами № NPP-0051880, № NPP-0051879, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 (м. Знам`янка) КРУП ГУНП в Кіровоградській області знищити.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1