ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/857/23 Номер провадження 11-кп/814/2178/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого неповнолітню дитину, засудженого вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2022 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами,

суд відмовив у задоволенні його клопотання про звільнення умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2022 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

За змістом апеляційної скарги засуджений ОСОБА_9 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції та просить її скасувати.

При цьому зазначає, що відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, за час свого перебування в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» мав 4 дисциплінарні стягнення, які зняті і погашенні на даний час в установленому законом порядку, а в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» дисциплінарних стягнень не мав.

Вказує, що з 20 січня 2023 року відбуває покарання в Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», де зіштовхнувся з упередженим ставленням до себе з боку працівників установи виконання покарань, які примушували його до виконання безоплатної роботи, на що отримували правомірну відмову.

Стверджує, що неодноразово звертався до керівництва установи з метою працевлаштування на оплачувану роботу, оскільки мав на меті відшкодовувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду, але отримав невмотивовану усну відмову.

Вважає накладені на нього стягнення необґрунтованими, адже завжди має охайний вигляд та з повагою ставиться до представників адміністрації установи.

Вказує, що підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, отримує від них передачі та грошові перекази, має на утриманні малолітню дитину.

Інші учасники провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, думку прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України (в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення) до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень. та залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для його звільнення умовно-дострокового від відбування покарання є непереконливими.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 засуджений вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2022 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, за період відбування покарання в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 характеризувався негативно, чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав, а в Ізмаїльському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 20 січня 2023 року засуджений відбуває покарання в Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», де характеризується негативно, шість разів порушував режим відбування покарання, за що на нього накладено п`ять стягнень, в тому числі у вигляді суворої догани та поміщення до дисциплінарного ізолятора, і не було жодного заохочення.

Згідно з характеристиками, ОСОБА_9 не працює з власних переконань, в категоричній формі відмовляється виконувати роботи з благоустрою установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний та подає їм негативний приклад.

Крім того, ОСОБА_9 не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, байдуже ставиться до майна установи, не відвідує лекції правового характеру та культурно-масові заходи.

Доводи апеляційної скарги засудженого про необґрунтоване накладення стягнень є неприйнятими, оскільки він не оскаржував такі рішення адміністрації установи виконання покарань.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно з приписами ч.5 ст.118 КВК України засуджені можуть залучатися без оплати праці в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

Проте, я видно з матеріалів особової справи, уповноважені особи Державної установи «Крюківська виправна колонія (№29)» неодноразово намагались залучити ОСОБА_9 до виконання таких робіт, але він в категоричній формі відмовлявся не лише від їх виконання, а також і від пояснень щодо мотивів своєї поведінки.

Всупереч доводам засудженого, питання щодо неправомірних дій працівників виправної колонії було предметом розгляду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за наслідками якого, згідно з листом першого заступника начальника міжрегіонального управління від 29 травня 2023 року №22-3029/2.1/1/57-23, в діях працівників установи відбування покарань не виявлено порушень вимог Закону.

Крім того, згідно з рішенням комісії установи від 09 лютого 2023 року ОСОБА_9 відмовлено у застосуванні щодо нього як положень ст.82 КК України, так і положень ст.81 цього Кодексу як особі, яка характеризується негативно, має стягнення та не стає на шлях виправлення.

Більше того, після ухвалення оскаржуваної ухвали суду, згідно з рішеннями дисциплінарної комісії установи, за невиконання покладених обов`язків та недодержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку, до ОСОБА_9 п`ять разів було застосовано заходи дисциплінарного впливу.

Також необхідно зауважити, що стягнення застосовані до ОСОБА_9 в тому числі за зберігання бражної закваски, що відповідно до положень ч.1 ст.133 КВК України належить до злісного порушення установленого порядку відбування покарання та підтверджує висновки суду про небажання ОСОБА_9 стати на шлях виправлення з огляду на те, що злочин, за який його було засуджено, вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Разом з тим. наведені вище обставини свідчать про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 травня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4