ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/4970/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1563/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА

Іменем України

23 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - задоволено.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 листопада 2023 року включно.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції встановив наявність ризиків. Визначених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків; реальну можливість переховування обвинуваченого від суду, та зазначив, що обґрунтованих доводів того, що ці ризики на теперішній час зменшилися чи перестали існувати стороною захисту у судовому засідання при розгляді клопотання не надано.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2023 та призначити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що за той час, який обвинувачений знаходиться під вартою, з 06.07.2021, зазначені у статті 177 КПК України ризики вичерпані. Прокуратура посилається на їх існування автоматично, не обґрунтовуючи нічим. ОСОБА_8 вважає, що на даний час продовження тримання його під вартою не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які він посилався у судовому засіданні.

Враховуючи те, що у обвинуваченого є постійне місце проживання, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 просив призначити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, із покладенням на нього певних обов`язків, які він зобов`язувався виконувати.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не має стійких соціальних зв`язків та офіційних доходів, має постійне місце реєстрації, яке співпадає з місцем проживання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття суддею необґрунтованого рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що ОСОБА_8 перебуває під вартою більше двох років.

При цьому, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що запобіжний захід обвинуваченому обирався Червонозаводським районним судом м. Харкова, потім згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави, у зв`язку з чим кримінальне провадження було передано Ленінського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Верховного Суду від 09.01.2023 матеріали кримінального провадження (справа №646/4970/21) щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , направлено для розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

З огляду на викладене, з урахуванням тих обставин, що дане кримінальне провадження перебуває у суді досить тривалий час, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог розумності строків, встановлених ст. 28 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Звернути увагу суду на необхідність дотримання вимог, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: