Справа № 188/2157/23
Провадження № 1-кп/188/124/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000175 від 02.10.2023, що надійшла 07 листопада 2023 року від прокурора Першотравенської окружної прокуратури, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Васильківське Петропавлівського району Дніпропетровська області, громадянина України, не працює, освіта середня - спеціальна, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , телефон НОМЕР_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 27.09.2023 приблизно о 23:30 (точний час не встановлено), перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_7 , де тимчасово проживав та яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , побачив скутер марки «Yiben», який натежить ОСОБА_5 та у нього виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 у вказаний період часу та у вказаному місці, впевнившись у тому, що навколо нікого не має і за його діями ніхто не спостерігає, таємно, протиправно вилучив у законного власника ОСОБА_7 , всупереч її волі, скутер марки «Yiben», 2014 року випуску, об`єм двигуна 50 см3, номер рами НОМЕР_2 , вартість якого складала 14 000 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом.

Під час досудового слідства 30 жовтня 2023 року прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості відповідно до норм статей 469 та 472 КПК України, у якій дійшли згоди щодо істотних для цього кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій підозрюваного як кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом; щодо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Суд (національний), який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, яке правильно кваліфіковане як незаконне заволодіння транспортним засобом і згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана приватним інтересам потерпілої ОСОБА_5 , яка надала письмову згоду прокурору на укладення цієї угоди і призначення узгодженої сторонами міри покарання, яку підтвердила в судовому засіданні. Обвинувачений визнає свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її невиконання. Він погодився на відшкодування процесуальних витрат на проведення експертизи у цьому кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважав, що угода не порушує прав та інтересів обвинуваченого, прохав звільнити від покарання з випробуванням, призначивши мінімальний іспитовий строк.

Прокурор підтримав угоду і просив суд її затвердити.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, існують фактичні підстави для визнання винуватості, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує пом`якшуючу покарання обставину: щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обрана в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 30 жовтня 2023 року та призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов не заявлено. Шкода, завдана злочином, в розмірі 14 000 грн не відшкодована у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна потерпілій, оскільки, як стверджувала в підготовчому судовому засіданні потерпіла і не заперечував обвинувачений, транспортний засіб після незаконного заволодіння ним був пошкоджений.

Речовий доказ - скутер марки «Yiben», що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , слід залишити їй як власнику.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 5253/23 від 06.10.2023 у розмірі 500 грн, на відшкодування яких обвинувачений надав згоду в угоді про визнання винуватості, слід на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368-376, 468-476, 392-395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яку 30 жовтня 2023 року уклали прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з

питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речовий доказ - скутер марки «Yiben», що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , залишити їй.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1