Справа №585/264/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1582/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/264/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.10.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Дзеркалька Роменського району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винуватою за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки вартість викраденого майна належним чином не доведена, підстав для відбування обвинуваченою покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт не було, обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК не доведено, а ОСОБА_12 не може бути потерпілим.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.10.2023 ОСОБА_9 визнана винуватою та їй призначене покарання: за ч. 1 ст. 190 КК у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.11.2022, призначене покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 10 днів; за ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного на підставі ч. 4 ст. 70 КК, та призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 10 днів. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 566,34 грн.

Згідно вироку, 08.11.2022 о 16 год. 00 хв. ОСОБА_9 , знаходячись в АДРЕСА_2 , шляхом зловживання довірою заволоділа належними потерпілому ОСОБА_13 грошовими коштами в сумі 550 грн.

21.03.2023 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_9 , знаходячись в будинку по АДРЕСА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрала належне потерпілому ОСОБА_14 майно вартістю 603 грн.

ОСОБА_9 , будуючи засудженою вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області 21.11.2022 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт строком 240 годин, без поважних причин не з`являлася на відбування покарання більше двох разів, тим самим умисно ухилилася від відбування покарання у виді громадських робіт.

08.03.2023 близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_9 , знаходячись по АДРЕСА_4 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, відкрито викрала у ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 1400 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_15 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Розглянувши пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення в іншій частині, суд першої інстанції визнав доведеним, що вона, діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрала чуже майно, ухилилася від відбування покарання у виді громадських робіт, а також, повторно, в умовах воєнного стану, відкрито викрала чуже майно, чим вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 186 КК.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених доказах і є вмотивованими.

Вчинення обвинуваченою вказаних кримінальних правопорушень встановлено на підставі сукупності досліджених доказів, а саме: показань потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; протоколу огляду предметів від 01.04.2023, в ході якого обвинувачена добровільно видала працівникам поліції викрадену у потерпілої ОСОБА_16 майно; висновку експерта № СЕ-19/119-23/4303-ТВ від 05.04.2023, яким визначена вартість викраденого у ОСОБА_16 майна; протоколу проведення слідчого експерименту від 11.04.2023 за участю ОСОБА_9 , у ході якого вона продемонструвала обставини викрадення належного ОСОБА_16 майна; висновку судово-психіатричного експерта № 261 від 15.05.2023, згідно якого ОСОБА_9 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час вчинення злочину ОСОБА_9 не виявляла ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_9 застосування до неї примусових заходів медичного характеру не потребує; протоколу огляду предмету від 11.04.2023, згідно якого ОСОБА_9 добровільно видала грошові кошти в сумі 300 грн, викрадені нею у ОСОБА_12 ; документів, які підтверджують ухилення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді громадських робіт (направлення, накази, графік виходу на роботу, доповідні записки, акт перевірки виконання судового рішення, попередження та інше).

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що вартість викраденого належного ОСОБА_16 майна належним чином не доведена через те, що об`єкт дослідження не був наданий експерту, то вони є необгрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після видачі обвинуваченою викраденого майна, а саме, універсальної машинки/тримера «Geemy» модель GM-592, слідчий виніс постанову про призначення судової товарознавчої експертизи цього предмету.

Згідно з п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 № 53/5, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам для проведення відповідних експертиз.

Висновок судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-23/4303-ТВ від 05.04.2023 виконано судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію з правом проведення товарознавчої експертизи. Експерт, відповідно ст. 70, ч. 2 ст. 102 КПК та ст. 384, 385 КК, був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експертиза проводилася згідно постанови про призначення судової товарознавчої експертизи і вартість майна, зазначеного в постанові, експертом визначалася загальноприйнятими методами, керуючись методичними матеріалами щодо визначення вартості на не представлені на дослідження товари. Ринкова вартість не наданого на дослідження майна визначалася згідно з методом аналогів продажу на ринках регіонів України про продукцію аналогічного асортименту з урахуванням інформації про ринкові ціни, що діють на території України. При цьому, відсутні жодні сумніви в тому, що експерт надав оцінку вартості саме такого майна, щодо якого слідчим винесена постанова про призначення експертизи.

Враховуючи, що експертиза була призначена та проведена з дотриманням вимог ст. 242, 243 КПК, висновок експерта відповідає вимогам ст. 101, 102 КПК, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав цей доказ належним і допустимим, і на підставі цього доказу встановив вартість викраденого майна, який утворює склад крадіжки.

Також не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що підстав для відбування обвинуваченою покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт не було у зв`язку з тим, що це покарання згідно укладеної між ОСОБА_9 і прокурором угоди про визнання винуватості мало бути поглинене новим вироком, тому обвинувачена вважала, що не повинна відбувати це покарання, але в затвердженні цієї угоди судом було відмовлено.

ОСОБА_9 раніше засуджена вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.11.2022 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Після набрання законної сили вирок підлягав безумовному виконанню.

Угода про визнання винуватості за ч. 1 ст. 190 КК між обвинуваченою та прокурором була укладена 16.01.2023, після чого разом з обвинувальним актом спрямована до суду. В той же час, 28.02.2023 ОСОБА_9 була направлена для відбування покарання за попереднім вироком та з 02.03.2023 їй був визначений графік виходу на роботу, але, незважаючи на вжиті заходи, для відбування покарання вона не з`являлася. При цьому, будь-яких рішень, які б скасовували відбування покарання для ОСОБА_9 не приймалися. Тобто у ОСОБА_9 не було підстав вважати, що вона може не виконувати громадські роботи.

Укладення ж угоди про визнання винуватості жодним чином не звільняло ОСОБА_9 від обов`язку виконання попереднього вироку, так як угода є тільки документом, на підставі якого, з дотриманням певних умов, може бути ухвалений вирок, але не є судовим рішенням, яке підлягає виконанню. Тому зміст угоди в частині поглинення покарання, до затвердження угоди вироком і набрання ним законної сили, не створював для ОСОБА_9 правових наслідків, пов`язаних із визначеним для неї порядку відбування покарання за попереднім вироком.

Не підлягають задоволенню і твердження апеляційної скарги в тій частині, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 186 КК не підтверджується дослідженими доказами, оскільки потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_17 підтвердили факт викрадення ОСОБА_9 грошових коштів у їх присутності, що вона усвідомлювала. При цьому відсутні підстави вважати, що можлива наявність у свідка певних психічних вад якимось чином вплинула на надані показання, які об`єктивно узгоджуються з іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_12 не може бути потерпілим, оскільки викрадені грошові кошти належали не йому, а ОСОБА_17 , на увагу суду не заслуговують, оскільки потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок (ч. 1-3, 7 ст. 55 КПК).

В цій справі, із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом крадіжки звернувся саме ОСОБА_12 , він був визнаний потерпілим та у такому статусі перебував на всіх стадіях кримінального провадження. ОСОБА_17 із заявою про вчинення злочину та залучення її до провадження як потерпілої ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду, не зверталася, а також не надавала письмової згоди на визнання її потерпілою, тому вона обгрунтовано залучена до провадження як свідок.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.10.2023 відносно ОСОБА_20 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4