Справа № 642/6908/23
Провадження 1кп/642/643/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 0001334 від 28.12.2022 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, який на час вчинення кримінального правопорушення займав посаду командира міномета 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем який проходить військову службу за контрактом, перебуваючи на посаді командира міномету 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 14 вересня 2022 самовільно залишив місце служби, а саме тиловий пункт управління 2 механізованого батальйону, який був розташований за адресою: АДРЕСА_3 та до 03 листопада 2023, в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

25 грудня 2023 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472, 473 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин і ОСОБА_5 беззастережно визнає свою вину у вчинені зазначеного кримінального правопорушення. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений, а саме за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України і призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на два роки.

Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, погодився з його кваліфікацією, щиро покаявся та підтвердив обставини викладені в угоді про визнання винуватості. Також пояснив суду, що угоду він укладав добровільно, права надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання він взмозі реально. Просив затвердити зазначену угоду.

Захисник підтримала думку прокурора та обвинуваченого і також просила затвердити угоду.

Суд, заслухавши думку учасників процесу приходить до наступного:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, унаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу та вік обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості і критичне ставлення до вчиненого.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені абзацами 1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, та є фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкцій ч.5 ст.407 КК України, є такою, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

При цьому суд враховує, що кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_5 14 вересня 2022 року, тобто до внесення відповідних змін до ст.69 КК України Законом України № 2839-IX від 13.12.2022 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27 січня 2023 року.

Тому умови угоди щодо міри кримінального покарання відповідають вимогам закону та загальних засад призначення покарання.

За таких обставин, враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 25 грудня 2023 року, укладеної між прокурором та обвинуваченим.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України суд переконаний, що угода підлягає затвердженню, та призначає узгоджені сторонами міру покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК Україниу виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62, 69 КК України суд приймає рішення про заміну покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 укладену 25 грудня 2023 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України замінити обвинуваченому ОСОБА_5 призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме - з 10 листопада 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 10 листопада 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_5 , його захиснику та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя