Справа № 357/5913/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002279 від 10.05.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Рокитне Рокитнянського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

09 травня 2023 року, близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , проходячи поблизу входу до дендропарку «Олександрія», що по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, помітив пункт прийому та видачі в оренду велосипедів та електричних самокатів, який належить ОСОБА_6 , в цей час у останнього виник протиправний умисел за заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, зайшов на територію даного пункту, де побачив ОСОБА_7 , який знаходився на своєму робочому місці. В подальшому ОСОБА_4 з метою заволодіння велосипедом марки «Kinetic Storm 29», який належить ОСОБА_6 , ввів в оману ОСОБА_7 , повідомивши неправдиву інформацію щодо оренди велосипеду марки «Kinetic Storm 29», 2022 року випуску, вартістю 13756 гривень 00 копійок, при цьому не маючи на меті його повертати. В свою чергу ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, погодився надати в оренду велосипед марки «Kinetic Storm 29» ОСОБА_4 , в замін на його пенсійне посвідчення з подальшою оплатою вартості оренди велосипеду.

Після цього ОСОБА_4 сів на велосипед марки «Kinetic Storm 29» та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, продавши його до ломбарду, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 13756 гривень 00 копійок.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ,ч.1 ст.345 КК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документ, зокрема витяг з ЄРДР, з якого вбачається факт реєстрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів справи надано копію паспорту ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, та документи, які свідчать, що обвинувачений на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебував та не перебуває, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався; станом на 15.05.2023 як засуджений до покарань не пов`язаних з позбавленням волі на обліку Білоцерківського РВ № 2 Філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київській області не перебуває.

Згідно з вимогою про попередні судимості ОСОБА_4 раніше судимий: 16.01.2002 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 289, ст. 69, ст. 70 КК України, до покарання у виді арешту строком 40 (сорок) днів та штрафу в розмірі 510 гривень, 25.02.2002 звільнений з Київського СІЗО по відбуттю строку покарання; 22.08.2003 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, 13.06.2007 звільнений з Житомирської ВК № 4 по відбуттю строку покарання; 31.05.2010 Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці; 07.06.2011 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки, 27.03.2012 умовно-достроково звільнений з Ірпінської ВК № 132 на невідбутий строк 4 ()чотири місяці 28 (двадцять вісім) днів; 22.01.2013 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки, 30.07.2014 умовно-достроково звільнений з Ірпінської ВК № 132 на невідбутий строк 10 (десять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів; 26.03.2013 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин; 29.05.2015 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, 30.05.2019 звільнений з Райківецької ВК № 73 Житомирської області по відбуттю строку покарання; 10.07.2020 Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки. Окрім цього, 01.03.2023 Рокитнянським відділом Білоцерківської окружної прокуратури до Рокитнянського районного суду Київської області щодо ОСОБА_4 скеровано обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України, який наразі перебуває на розгляді суду.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття обвинуваченого, про яку зазначено в обвинувальному акті, з наступних підстав.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18). Так, судом установлено, що шкода, завдана потерпілому, відшкодована самим потерпілим шляхом викупу за власні кошти викраденого майна з ломбарду, обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину визнав. Разом з тим, ОСОБА_4 в ході судового розгляду не висловив жаль з приводу учиненого ним та щиро не покаявся.

Також суд не визнає обставиною, яка відповідно до п. 11 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, про яку зазначено в обвинувальному акті, оскільки така обставина, не є тотожною поняттю «в умовах воєнного стану», місце вчинення злочину не відноситься до районів вогневого ураження, тимчасової окупації чи проходу військ, тобто воєнні дії не проводяться, а тому обвинувачений ОСОБА_4 не мав можливості використати найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив призначити йому мінімальне покарання.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст.ст. 69, 69-1 КК України, оскільки ОСОБА_4 систематично, починаючи з 2002 року вчиняє умисні корисливі нетяжкі та тяжкі злочини, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, не припинив свою протиправну поведінку, продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про небажання його стати на шлях виправлення та ще раз підтверджує його схильність до незаконної поведінки.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, обставини його вчинення, форму вини, наслідки діяння, особу винного, який має постійне місце проживання, неодружений, зі слів має на утриманні неповнолітнього сина, відсутність офіційного місця працевлаштування, відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, а також обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що ОСОБА_4 є особою небезпечною для суспільства, має деформацію життєвих принципів, систематично вчиняє кримінальні правопорушення проти власності, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались. Підстави для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлені.

Речові докази та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.190 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ