Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3187/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.5 ст. 407 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №274/3187/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Бердичівського районного суду Житомирської області від 28.08.2023 відносно

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , старшого стрільця батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, старший солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем строкової служби, перебуваючи на посаді старшого стрільця третього відділення охорони першого взводу охорони другої роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог статей 11, 16, 40, 49 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 12 лютого 2023 року близько 20 години самовільно залишив місце дислокації підрозділу - батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обовязків до 14 години 21 лютого 2023, коли самостійно повернувся у місце дислокації підрозділу - батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 . За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав порушення права на захист обвинуваченого. Посилається на ст. 20 КПК України відповідно якої обов`язком державних органів через слідчого, прокурора, судді, було роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. Вказує, що судом першої інстанції та слідством не взято до уваги те що захист особи, яка підозрювалась, а потім обвинувачувалась у скоєнні тяжкого злочину, взагалі не здійснювалось, оскільки жодних кроків, правових дій щодо фактичного захисту підозрюваного, обвинуваченого не відбувалося, що призвело до істотного порушення прав людини і основоположних свобод.

Прокурор в поданих запереченнях на апеляційну скаргу вважає викладені захисником апеляційні доводи на скасування вироку безпідставними, а оскаржений вирок обґрунтованим та законним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Відповідно до положень ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Право обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст.ст.59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст.129 Основного Закону.

Забезпечення права людини на захист закріплено у ст.11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого, як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження вищезазначені вимоги законодавства судом першої інстанції не виконані.

Так, відповідно до ч.2 ст.20 КПК України, суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 пояснили, що обвинувачений ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не мав захисника, оскільки його запевнили, що захисник йому не потрібен, враховуючи, що він себе визнає винним та щиро кається у вчиненому, а тому він отримає умовне покарання. Ніхто йому не роз`яснив положення ст.75 КПК України щодо умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, змістом якої такого звільнення в разі вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.407 КК України - не передбачено.

На думку захисника ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_8 не міг належно самостійно здійснювати свій захист, оскільки є документальні дані, які вказують, що останній має відповідне психічне захворювання.

На думку апеляційного суду, вище зазначені твердження сторони захисту в ході апеляційного розгляду кримінального провадження спростовано не було. Пояснення захисника про наявність в обвинуваченого психічного захворювання підтверджується випискою з медичної карти №881 пацієнта стаціонару ТМО «Психіатрія» м.Київ (період лікування з 11.02.2014 по 24.03.2014), де зазначено діагноз ОСОБА_8 : «F23.1 острое полиморфное психотическое расстройство с симптомами шизофрении».

В ході досудового розслідування та в ході судового розгляду кримінального провадження особа обвинуваченого на предмет перебування його на відповідному обліку в лікаря-психіатра - не перевірялася. За наявності наданої стороною захисту довідки психічний стан здоров`я обвинуваченого викликає відповідні сумніви. Зазначені дані мають важливе значення щодо необхідності залучення та обов`язкової участі в кримінальному провадженні захисника в порядку ст.52 КПК України.

Проте, суд першої інстанції вище зазначені обставини не встановив, справу розглянув на підставі ч.3 ст.349 КПК України без належного встановлення даних про особу обвинуваченого.

За вище наведених обставин, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є незаконним та підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України з направленням провадження до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського районного суду Житомирської області від 28.08.2023 відносно ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :