Справа № 587/120/21
УХВАЛА
24 січня 2024 року Сумський районний суд Сумської області в складі :
головуючого судді _ ОСОБА_1
секретаря судвого засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника адвоката ОСОБА_5
володільця майна ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна,
Власник майна звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна, а саме належного їй автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_1 та в подальшому уточнила про скасування арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , як невід`ємну частину автомобіля. Своє клопотання мотивувала тим, що досить тривалий час відбувається розгляд кримінального провадження і вона, як власниця майна позбавлена можливості в повній мірі реалізувати своє право на розпорядження та користування майном. Вказала, що під час судового розгляду, були досліджені всі необхідні експертизи, допитані свідки, тому вважає, що в подальшому арешті вказаного транспортного засобу відпала потреба.
В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_6 своє клопотання підтримала, вважала його обґрунтованим.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання в повному обсязі.
Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 наполягали на його задоволенні.
Розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20.10.2020 було накладено арешт на автомобіль Volkswagen Bora д/н НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2020 року змінено порядок виконання арешту за ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2020 року, автомобіль передано, під зберігальну розписку володільцю майна ОСОБА_6 .
Згідно з вимогами частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зі змісту ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт майна, який накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, може бути застосований лише до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Тобто, з цього слідує, що застосування арешту майна на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України є неможливим щодо майна третьої особи, а тому, вирішуючи питання про обґрунтованість накладення арешту за цією підставою необхідно з`ясувати, чи дійсно майно, арешт на яке накладено ухвалою слідчого судді, належить обвинуваченому.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, враховуючи мету накладеного арешту на автомобіль та, виходячи з тієї обставини, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді на стадії дослідження експертиз, які ставляться стороною захисту під сумнів, суд дійшов до висновку, що потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на вказане майно, наразі не відпала, а такий ступінь втручання у права власника майна є пропорційним із завданнями кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 174, 369-372 КПК України, суд
У задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1