ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3143/17

Провадження № 11-кп/4820/32/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законних представників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000407 від 06 березня 2017 року за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 на вирок Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 01 липня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 01 липня 2021 року

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, зареєстрованого та жителя по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, інженера-випробувача Кам`янець-Подільського електромеханічного заводу в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, не судимого, реєстраційний номер особової картки платника податків НОМЕР_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за не доведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_14 - не обирався.

Речові докази по справі: - автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, після набрання вироком законної сили, повернуто власнику.

Судові витрати по справі в загальній сумі 6467.78 грн. за проведення судових експертиз віднесено на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_14 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 2482 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_14 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 3358.65 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., залишено без розгляду.

За вироком суду, ОСОБА_14 ставилося у вину те, що він близько 17 год. 06 березня 2017 року керуючи автомобілем «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 зі швидкістю від 24.52 до 25.68 км/год. по вул. Васильєва в напрямку від вул. Нігинське шосе до вул. Гордійчука, навпроти будинку №15 в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 б), п. 2.3 д), п. 12.3), п. 31.4, п. 31.4.5 п.п. б Правил дорожнього руху України, згідно яких дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу; не повинен створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, експлуатацію транспортних засобів з технічними несправностями ходової частини, які виразились у комплектації задньої осі шинами з різним розміром, різних моделей, зрізним малюнком протектора, у пошкодженні шини заднього лівого колеса, яке оголює корд, у монтажі шини переднього лівого колеса зі зміною напрямку спрямованого обертання, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та вчинив наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перетинали проїзну частину вул. Васильєва в не передбаченому для цього Правилами дорожнього руху місці справа наліво відносно напрямку руху автомобіля в порушення вимог ПДР України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому лобної кістки з продовженням на передню черепну ямку, садин в лобній області справа, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних в момент спричинення; 3-х садин на передній поверхні лівого променево - зап`ясного суглобу, на тильній поверхні основної фаланги 1-го пальця правої кисті, в середньому відділі підборіддя, синяка на зовнішній поверхні на межі верхньої і середньої третини лівого стегна, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Неповнолітній ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які по ступені тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху водія автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку терміном 3 роки. Цивільні позови потерпілих задовольнити.

При цьому вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку не зазначив сторону кримінального провадження - потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх законних представників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 .

Звертає увагу і на те, що суд прямо зазначив у мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, разом з тим, виправдав його.

Вважає, що покази ОСОБА_14 , викладені у вироку в частині швидкості руху не відповідають дійсності, оскільки під час проведеного в ході досудового розслідування слідчого експерименту від 13.04.2017 зі свідком ОСОБА_14 останній вказав, що рухався зі швидкістю 40 км/год., під час слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_14 від 15.06.2018, останній вказав, що рухався зі швидкістю не більше 45 км/год та під`їжджаючи до «буса» скинув швидкість, але не пам`ятає до якої саме, а під час надання показань в судовому засіданні за участю експерта 09.04.2019 ОСОБА_14 повідомив, що рухався зі швидкістю 25-26 км/год.

Крім того, про технічну неспроможність наданих в судовому засіданні та під час слідчого експерименту 15.06.2018 показань обвинуваченого ОСОБА_14 щодо розташування транспортних засобів під час ДТП відстані, на якій ОСОБА_14 виявив потерпілих та часу, який подолав автомобіль обвинуваченого до моменту наїзду на пішоходів свідчать показання експерта ОСОБА_16 , допитаного під час судового розгляду 09.04.2019, який суду показав, що місця розташованих ОСОБА_14 під час слідчого експерименту від 15.06.2018 транспортних засобів, у тому числі автомобіля «Опель Астра», на якому рухався обвинувачений, не відповідають слідам гальмування, зафіксованим під час огляду місця події 06.03.2017 на зустрічній смузі руху. Тобто, ОСОБА_14 навмисно розмістив керований ним автомобіль ближче до правого краю проїжджої частини щоб обмежити оглядовість.

Також, ОСОБА_14 під час слідчого експерименту від 18.06.2018, який проводився на підставі ухвали суду після дослідження всіх письмових доказів сторони обвинувачення, допиту свідків та потерпілих, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним діяння розмістив автомобілі таким чином, щоб не мати технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування. Разом з тим, невідповідність розташування транспортних засобів, вказаних ОСОБА_14 , спростовується не тільки показаннями експерта ОСОБА_16 та протоколом першочергового проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 під час досудового розслідування, який судом визнано належним та допустимим доказом, де ОСОБА_14 розмістив керований ним автомобіль по центру дороги, а й показаннями допитаних під час судового засідання свідків ОСОБА_17 , який показав, що ніякого «буса» в кармані для заїзду не було і проїжджу частину дороги «бус» не перекривав, а за 10-20 метрів до карману паралельно бордюру справа стояв невеличкий мікроавтобус типу «каблучок».

Окрім того, судом безпідставно визнано недопустимими доказами дані протоколу слідчого експерименту від 10.04.2017 зі свідком ОСОБА_17 , (т.1 а.с. 204-207) та слідчого експерименту від 31.05.2017 зі свідком ОСОБА_18 (т.1 а.с. 216- 217, 218, 219-223).

Саме з метою відтворення обстановки, тобто розташування транспортних засобів на місці події відразу ж після ДТП, і проводилися слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . При цьому, вказані свідки показали, що моменту ДТП вони не бачили, а бачили лише наслідки і відповідно при слідчих експериментах ОСОБА_17 розмістив свій автомобіль так, як він стояв в момент ДТП та вказав напрямок руху в якому потерпілі почали перетинати дорогу та місце наїзду, а ОСОБА_18 розмістив транспортні засобі, в тому числі і «бус» так, як він їх бачив безпосередньо після ДТП, про що прямо вказано в протоколах проведення слідчих експериментів з вказаними свідками під час досудового розслідування. Слідчий, в свою чергу, вже при розміщених свідками автомобілях на проїжджій частині проводив відповідні заміри та дослідження.

Судом не досліджено жодного письмового доказу наданого стороною обвинувачення, оскільки, всі письмові докази та їх зміст під час судового засідання оголошувались прокурором та, судом сприймались на слух, а ознайомлення судді з наданими стороною обвинувачення доказами в нарадчій кімнаті є порушення вимог КПК України.

Із зазначених вище підстав судом необгрунтовано визнано недопустимим такий доказ як дані в частині абзаци 1, 3 та 4 п. 2 висновку експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №215А від 14.06.2017 року.

Судом необґрунтовано та безпідставно визнано неналежним та недопустимим доказом абзац 4 п. 2 вищевказаного висновку, згідно якого водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 при всіх варіантах віддалення транспортного засобу від місця наїзду, при русі з швидкістю визначеної по слідові гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки (т.1 а.с. 226-229) зіславшись на те, що дані отримані експертом виключно з протоколів слідчого експерименту з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що не відповідає дійсності, оскільки швидкість автомобіля визначена по сліду гальмування, який був зафіксований при огляді місця події 06.03.2017, а варіант розвитку подій зафіксовано в протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 з його слів, який судом визнано належним та допустимим доказом і, ніякого відношення до слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не має.

Не вірним та надуманим є висновок суду про те, що з порушенням прав на захист, не свідчити проти себе, мовчати і не доводити свою винуватість, слідчий 13 квітня 2017 року провів слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_14 без відповідного його допиту в якості свідка, не роз`яснення конституційного права на захист, права не свідчити проти себе та права мовчати і не доводити свою винуватість, в тому числі шляхом надання речових доказів, чим порушено ст. ст. 59, 62, 63 Конституції України.

З таким висновком суду сторона обвинувачення не може погодитись оскільки, в матеріалах кримінального провадження № 0000407 наявний протокол допиту ОСОБА_14 від 06.03.2017 в якості свідка (а.с.30) із роз`ясненням йому вимог ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України та інших його прав.

Разом з тим, судом при визнанні вищевказаних доказів недопустимими взагалі не надано оцінки таким доказам сторони обвинувачення як протокол огляду місця події від 06.03.2017 (т. 1 а.с. 175-188), показанням неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , довідці № 1799 від 06.03.2017 травматологічного пункту Кам`янець-Подільської міської (т.1 а.с. 173), довідці № 1797 від 06.03.2017 травматологічного пункту Кам`янець- Подільської міської лікарні (т. 1 а.с. 174), протокол додаткового огляду місця події від 11.05.2017 (т.1 а.с. 212-213), висновку судового медичного експерта № 129 від 07.03.2017 про наявність у ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 191-192), висновку судового медичного експерта № 128 від 07.03.2017 про наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (т.1 а.с. 193-194), висновку експерта Хмельницького науково- дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №112А від 18.04.2017 (т.1 а.с. 196-203), протоколу огляду від 10.05.2017 автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с. 214) про що у своєму рішенні взагалі не зазначив мотивів неприйняття їх до уваги.

Також, судом необґрунтовано визнано недопустимими докази, які підтверджують вину ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема:

- протокол слідчого експерименту від 10.04.2017 зі свідком ОСОБА_17 (т.1 а.с. 204-207).

- протокол слідчого експерименту від 31.05.2017 зі свідком ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 216-217,218,219-223).

- висновок експерта Хмельницького науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України №215А від 14.06.2017 (т. 1 а.с. 226- 229).

На аналогічні доводи в своїй апеляційній скарзі посилається і представник потерпілих адвокат ОСОБА_19 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання в межах санкції статті.

При цьому вказує, що в основу виправдувального вироку судом покладено лише покази обвинуваченого ОСОБА_14 , який вину не визнав.

Крім того покази ОСОБА_14 , викладені у вироку щодо швидкості руху, не відповідають дійсності оскільки, під час слідчого експерименту від 13.04.2017 року на досудовому розслідуванні зі свідком ОСОБА_14 останній вказав, що рухався зі швидкістю 40 км/год. (т.1 а.с. 208-211), під час слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_14 від 15.06.2018 року, останній вказав, що рухався зі швидкістю не більше 45 км/год та під`їжджаючи до «буса» скинув швидкість, але не пам`ятає до якої саме (т. 2 а.с. 116-119), а під час надання показань в судовому засіданні за участю експерта 09.04.2019 ОСОБА_14 повідомив, що рухався зі швидкістю 25-26 км/год.

Крім того, про неспроможність наданих в судовому засіданні та під час слідчого експерименту 15.06.2018 показань обвинуваченого ОСОБА_14 щодо розташування транспортних засобів під час ДТП, відстані, на якій ОСОБА_14 виявив потерпілих та часу, який подолав автомобіль обвинуваченого до моменту наїзду на пішоходів свідчать показання експерта ОСОБА_16 , допитаного під час судового розгляду 09.04.2019 який суду показав, що місця розташованих ОСОБА_14 під час слідчого експерименту 15.06.2018 транспортних засобів, в тому числі автомобіля «Опель Астра», на якому рухався обвинувачений, не відповідають слідам гальмування, зафіксованим під час огляду місця події 06.03.2017 на зустрічній смузі руху. Тобто ОСОБА_14 навмисно розмістив керований ним автомобіль ближче до правого краю проїжджої частини щоб обмежити оглядовість.

Такі показання експерта ОСОБА_16 судом проігноровано, у вироку не відображено та не зазначено підстав з яких суд не бере до уваги та відкидає їх, що свідчить про упередженість суду при розгляді вказаного обвинувального акту.

Крім того, ОСОБА_14 під час слідчого експерименту 18.06.2018, який проводився на підставі ухвали суду після дослідження всіх письмових доказів сторони обвинувачення, допиту свідків та потерпілих, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним діяння розмістив автомобілі таким чином, щоб не мати технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування. Разом з тим, невідповідність розташування транспортних засобів, вказаних ОСОБА_14 , спростовується не тільки показаннями експерта ОСОБА_16 та протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 під час досудового розслідування, який, до речі, судом визнано належним та допустимим доказом (Т. 1 а.с. 208- 211), де ОСОБА_14 розмістив керований ним автомобіль по центру дороги, як це було в дійсності, а й показаннями допитаних під час судового засідання свідків ОСОБА_17 , який показав, що ніякого «буса» в кармані для заїзду не було і проїжджу частину дороги «бус» не перекривав, а за метрів 10-20 до карману паралельно бордюру справа стояв невеличкий мікроавтобус «каблучок», та ОСОБА_18 , який також суду показав, що автобус стояв перед карманом справа паралельно бордюру та перешкоди для руху не створював. Такі докази сторони обвинувачення судом теж проігноровано, у вироку не відображено та не зазначено підстав з яких суд не бере до уваги та відкидає їх.

Також судом безпідставно визнано недопустимими доказами дані протоколу слідчого експерименту від 10.04.2017 року зі свідком ОСОБА_17 , та слідчого експерименту від 31.05.2017 року зі свідком ОСОБА_18 ..

Вважає, що суд безпідставно визнав неналежним та недопустимим доказом абзац 4 п. 2 вищевказаного висновку, згідно якого водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 при всіх варіантах віддалення транспортного засобу від місця наїзду, при русі з швидкістю визначеної по слідові гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки зіславшись на те, що дані отримані експертом виключно з протоколів слідчого експерименту з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що не відповідає дійсності, адже швидкість автомобіля визначена по сліду гальмування, який був зафіксований при огляді місця події 06.03.2017, а варіант розвитку подій зафіксовано в протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 з його слів, який судом визнано належним та допустимим доказом і, ніякого відношення до слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не має.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора та пояснення представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 на підтримання поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, пояснення потерпілих та їх законних представників, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуваний виправдувальний вирок суду першої інстанції в повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду про недоведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суперечать фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на тих доказах, які були досліджені в суді, при цьому висновки, викладені у вироку суду, містять суперечності, що в сукупності вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_14 , суд виходив з того, що судом не встановлено належних, допустимих та достовірних доказів, які б у сукупності поза розумним сумнівом підтверджували ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_14 допустив порушення ПДР України та мав технічну можливість уникнути наїзду на неповнолітніх.

Судом першої інстанції, визнано недопустимими доказами дані протоколу слідчого експерименту від 10.04.2017 року зі свідком ОСОБА_17 , під час якого останній, на час досудового розслідування на місці відтворив відомі йому обставини ДТП від 06.03.2017 року, на ділянці дороги неподалік будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 204-207), слідчого експерименту від 31.05.2017 року зі свідком ОСОБА_18 під час якого останній, на час досудового розслідування на місці відтворив відомі йому обставини ДТП від 06.03.2017 року, на ділянці дороги неподалік будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 216-217;218;219-223). Так, як в ході судового розгляду свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , підтримали свої покази, які надали в судовому засіданні, заперечили проти даних отриманих в ході досудового слідства по даному кримінальному провадженню, на які посилається прокурор. Будь-яких даних про відстань обвинуваченого та потерпілих до моменту ДТП слідчому не говорили і такі їм не були відомі. Окрім, цього дані свідки заявили, що вони не були очевидцями ДТП 06.03.2017 року, на ділянці дороги неподалік будинку по АДРЕСА_2 , а лише бачили їх наслідки. Тобто зміст протоколів слідчого експерименту з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, визнано недопустимими доказами дані в частині абзаци 1; 3 та 4 п.2 висновку експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №215А від 14.06.2017 року, а саме, що при варіанті розвитку ситуації, згідно показів свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про те, що водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки для його руху, як при швидкості руху, вказаній свідком, так і при визначеній швидкості руху по слідові гальмування.

Визнано недопустимим доказом судом і висновок експерта № 1130/19-22 від 03.03.2020 року за результатами проведення автотехнічної експертизи так, як експертом зазначено, що у вихідних даних, які зазначені в ухвалі суду про призначення експертизи не задано моменту виникнення небезпеки для руху, а в задоволенні клопотання експерта про надання додаткових вихідних відмовлено, тому з наведених причин дати відповідь на друге питання не можливо. Виходячи з викладеного, що без відповідних вихідних даних, які необхідні були експерту для надання повного висновку по даній справі, суд вважає в решті висновок експерта № 1130/19-22 від 03.03.2020 року ґрунтується на припущеннях, тому суд позбавлений посилатись на нього, як належний доказ.

Також, на думку суду з порушенням права на захист, права не свідчити проти себе та права мовчати і не доводити свою винуватість слідчий 13 квітня 2017 року провів слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_14 , без відповідного його допиту в якості свідка, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому його виправдав.

Разом з тим, проаналізувавши досліджені в суді апеляційної інстанції докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_14 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали - отримання тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, в ході розгляду матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що ОСОБА_14 близько 17 год. 06 березня 2017 року, керуючи автомобілем «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 зі швидкістю від 24.52 до 25.68 км/год. по вул. Васильєва в напрямку від вул. Нігинське шосе до вул. Гордійчука, навпроти будинку №15 в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 б), п. 2.3 д), п. 12.3), п. 31.4, п. 31.4.5 п.п. б Правил дорожнього руху України, згідно яких дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу; не повинен створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, експлуатацію транспортних засобів з технічними несправностями ходової частини, які виразились у комплектації задньої осі шинами з різним розміром, різних моделей, зрізним малюнком протектора, у пошкодженні шини заднього лівого колеса, яке оголює корд, у монтажі шини переднього лівого колеса зі зміною напрямку спрямованого обертання, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та вчинив наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перетинали проїзну частину вул. Васильєва в не передбаченому для цього Правилами дорожнього руху місці справа наліво відносно напрямку руху автомобіля в порушення вимог ПДР України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому лобної кістки з продовженням на передню черепну ямку, садин в лобній області справа, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних в момент спричинення; 3-х садин на передній поверхні лівого променево - зап`ясного суглобу, на тильній поверхні основної фаланги 1-го пальця правої кисті, в середньому відділі підборіддя, синяка на зовнішній поверхні на межі верхньої і середньої третини лівого стегна, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Неповнолітній ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які по ступені тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху водія автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

До таких висновків колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Допитаний в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_14 вину не визнав та пояснив, що 06.03.2017 року повертався додому з лікарні за кермом водія автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед початком руху помітив спущене заднє ліве колесо, яке замінив запасним, тому вирішив заїхати в гараж та відремонтувати замінене колесо, оскільки ранком повинен був їхати в лікарню, але відремонтувати колесо самотужки не вийшло. Близько 17 год. 06 березня 2017 року з вул. Нігинське шосе повернув на вул. Васильєва в м. Камянець-Подільський. По ходу його руху на зупинці громадського транспорту були припарковані автомобілі, а також знаходився «Бус», який фактично перекрив його смугу руху, у зв`язку з чим він зменшив швидкість до 30-35 км/год. Сконцентрував увагу на вказану ОСОБА_20 почав потихенько його об`їжджати в межах своєї смуги, боячись, щоб вказаний автомобіль не почав рух і помітив, що із-за припаркованого ОСОБА_21 вибігла дитина і зупинилась перед його автомобілем, через 2-3 секунди вибіг інший і вони обнялись. Дітей побачив за декілька метрів від автомобіля та застосував гальмування. На відставні капоту його автомобіля перший хлопчик почав бігти, але не хватило відстані для повної зупинки автомобіля та відбулось зіткнення. Друга дитина фактично набігла на його автомобіль. Після зупинки автомобіля першої дитини не було, хлопчик втік на узбіччя, другу дитину побачив, яка лежала з перелом ноги. Викликали швидку, прибули слідчі в цей час до нього підбіг незнайомець та вдарив в обличчя зламавши йому щелепу, швидка його також госпіталізувала. Участі в огляді місця події не брав, слідчий з ним фактично ніяких слідчих дій не проводив. Його водійський стаж становить 72 року, знав, що неподалік знаходиться спортивна школа, тому був уважним, діти вибігли зненацька і він не зміг повністю зупинити автомобіль, щоб уникнути наїзду. Слідчий безпідставно пред`явив йому підозру, не провів досудове слідство об`єктивно, просить його виправдати. Своїми діями Правил дорожнього руху не порушував.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_14 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його винуватість підтверджується іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції показав, що він близько 17 год. 06 березня 2017 року разом з ОСОБА_8 повертались з тренування почали переходити дорогу, неподалік їх спортивної школи по вул. Васильєва, 15 в м. Камянець-Подільський. Івана затримав Сева, він побачив автомобіль і почав бігти, що було дальше не пам`ятає, дійшов до гаража зателефонував батькові. Перед початок подивився на дорогу, автомобіль знаходився далеко, десь в районі піцерії, на відстані біля 10 м., тому вирішив перебігти дорогу навпроти автобусної зупинки, пішохідного переходу не було, хто біг першим не пам`ятає, ОСОБА_22 лежав на дорозі.

Показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції показав, що він близько 17 год. 06 березня 2017 року разом з ОСОБА_9 , повертались з тренування, обійшли машину їх товариша Севи і навскіс почали переходити дорогу, побачив рядом автомобіль на відстані біля 8 м., крикнув ОСОБА_23 і автомобіль збив його. Від початку коли він почав переходити дорогу і його збила машина пройшло біля 2 секунд, інших авто не було. Влад біг, а він швидко йшов, почув звук гальм і більше нічого не пам`ятає.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , який в суді першої інстанції показав, що близько 17 год. 06 березня 2017 року приїхав на роботу, де працює сторожем спортивної школи по АДРЕСА_2 , бачив, як троє хлопчиків рухались в сторону дороги. Коли закривав свій автомобіль почув звук гальма, крик, присів і побачив під машиною одного хлопчика, який лежав на асфальті зі зламаною ногою. Про подію повідомив тренерів, до місця події не підходив. Хлопчики, які вибігли на дорогу не бачили, автомобіль що рухався та збив їх. Один, з трьох хлопців сів у автомобіль ОСОБА_17 , який стояв першим, другою була іномарка і третім був бус, який стояв впритул до автобусної зупинки. Хлопці дурачились, де вони переходили дорогу пішохідного переходу немає, просив хлопців не перебігати через дорогу, потерпілі побігли в парк через дорогу.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що близько 16.30 год. 06 березня 2017 року приїхав до спортивної школи по вул. Васильєва, 15 в м. Камянець-Подільський, за сином та зупинився за зупинкою громадського транспорту, позаду нього рухався автомобіль обвинуваченого на відстані близько 10 м. зі швидкістю 20-30 км/год., який він бачив у дзеркало заднього виду. Зі школи вибігли діти по переду його автомобіля та перебігали через дорогу під кутом позаду його ж автомобіля, потерпілі не встигли перебігти через дорогу і почув удар та крик дітей. Зразу вискочив зі свого автомобіля, одна дитина лежала посередині дороги зі зламаною ногою, а інший в якого була розбита голова втік. Автомобіль обвинуваченого був по середині дороги, пішохідного переходу, де перебігали діти немає. Коли припарковувався, був від`їхав, в «кармані» автомобілів ніяких не було.

Допитаний в суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_16 спростував ті обставини, що різні шини на автомобілі «Опель Астра» є в причинному зв`язку з даним ДТП. У своєму висновку виходив х вихідних даних, які були йому задані слідчим з посиланням на три різні варіанти отриманні в ході слідчого експерименту з ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , інших матеріалів справи йому не надавалось. Дійсно при вихідних даних, які надав ОСОБА_14 у нього не було технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки для його руху, при швидкості руху, вказаній обвинуваченим, а при варіантах ОСОБА_17 та ОСОБА_18 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів.

Оцінюючи зазначені показання потерпілих, колегія суддів вважає, що вони є достовірними, логічними, послідовними, та такими, що узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме:

- рапортом оперативного чергового на ім`я начальника Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області про реєстрацію о 17.25 год. 06.03.2017 повідомлення зі служби 102 про дорожню-транспортну пригоду неподалік будинку по АДРЕСА_2 за участі неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та водія ОСОБА_14 , під час якої діти отримали тілесні ушкодження, зареєстровано до Єдиного реєстру досудового розслідування кримінального провадження №0000407 від 06.03.2017 року за ч.1 ст. 286 КК України, що послужило підставою для збирання доказів по даному кримінальному провадженню (т.1 а.с. 172).

- довідкою № 1799 від 06.03.2017 травматологічного пункту Кам`янець-Подільської міської лікарні ОСОБА_8 з травмою отриманою під час ДТП у вигляді перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, поміщений до лікувального закладу (т.1 а.с. 173).

- довідкою № 1797 від 06.03.2017 травматологічного пункту Кам`янець-Подільської міської лікарні ОСОБА_9 , з травмою отриманою під час ДТП у вигляді перелому лобних кісток. ЗЧМТ, струс мозку, поміщений до лікувального закладу (т.1 а.с. 174).

- протоколом огляду місця події від 06.03.2017, ділянки дороги неподалік будинку по вул. Васильєва, 15 в м. Камянець-Подільський, де виявлено автомобіль «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , гальмівний шлях переднім правим колесом довжиною 1 м. та лівим колесом 2.1 м., заднім правим колесом довжиною 2 м., характерні пошкодження на автомобілі сліди крові на асфальті, що підтверджується доданою до протоколу схемою та фототаблицею. (т.1 а.с. 175-188).

- протоколом додаткового огляду місця події від 11.05.2017, ділянки дороги неподалік будинку по вул. Васильєва, 15 в м. Камянець-Подільський, де слідчий визначив поперечний кут нахилу дороги (т.1 а.с. 212-213).

- копією посвідчення водія НОМЕР_3 виданого 12.01.1990 на прізвище ОСОБА_14 (т.1 а.с. 190).

- висновком судового медичного експерта № 129 від 07.03.2017, згідно якого у ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому лобної кістки з продовженням на передню черепну ямку, садин в лобній області справа, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних в момент спричинення; 3-х садин на передній поверхні лівого променево- зап`ясного суглобу, на тильній поверхні основної фаланги 1-го пальця правої кисті, в середньому відділі підборіддя, синяка на зовнішній поверхні на межі верхньої і середньої третини лівого стегна, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Синяк на зовнішній поверхні на межі верхньої і середньої третини лівого стегна міг утворитись внаслідок удару тупим твердим предметом, можливо бампером або переднім краєм капоту легкового автомобіля при наїзді (т.1 а.с. 191-192).

- висновком судового медичного експерта № 128 від 07.03.2017, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які по ступені тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня, могли утворитись внаслідок дії тупого твердого предмету, можливо бампера легкового автомобіля при наїзді (т.1 а.с. 193-194).

- протоколом слідчого експерименту від 10.04.2017 зі свідком ОСОБА_17 , під час якого останній на місці відтворив відомі йому обставини ДТП від 06.03.2017, на ділянці дороги неподалік будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 204-207).

- протоколом слідчого експерименту від 13.04.2017 зі свідком ОСОБА_14 під час якого останній на місці відтворив відомі йому обставини ДТП від 06.03.2017 року, на ділянці дороги неподалік будинку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 208-211).

- проколом огляду від 10.05.2017 автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в ході якого виявлено пошкоджене дзеркало заднього виду на передніх правих дверях, розбите скло правого переднього поворотника, на правій боковій поверхні бампера наявні сліди потертості (т.1 а.с. 214).

- протоколом слідчого експерименту від 31.05.2017 зі свідком ОСОБА_18 , під час якого останній на місці відтворив відомі йому обставини ДТП від 06.03.2017, на ділянці дороги неподалік будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується схемою та фототаблицею до нього (т.1 а.с. 216-217;218;219-223).

- висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №112А від 18.04.2017, згідно якого - на момент ДТП робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 знаходились в технічно працездатному стані. Ходова частина автомобіля на момент ДТП перебувала в технічно несправному стані. Несправності системи виражені: у комплектації задньої осі шинами різним розміром, різних моделей з різними малюнками протектора; у пошкодженні шини заднього лівого колеса, яке оголює корд; у монтажі шини переднього лівого колеса зі зміною напрямку спрямованого обертання; застосуванні деталі (стійка стабілізатора поперечної стійкості) з боку правого та лівого колеса непередбачених конструкцією транспортного засобу. Несправності (невідповідності) ходової частини автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 , які мали місце до настання події ДТП носять експлуатаційний характер, виникли при експлуатації і обслуговуванні транспортного засобу і могли бути виявлені водієм як при зовнішньому огляді системи так і з оглядової ями, без застосування спеціалізованого обладнання. (т.1 а.с. 196-203).

- висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №215А від 14.06.2017 року, згідно якого - найбільшій величині сліду гальмування Sю=2,5 м., зафіксовано до переднього лівого колеса автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 визначається швидкість руху на момент початку гальмування Vа=24,52…25,68 км/год.

При варіанті розвитку ситуації, згідно показів свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_18 водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки для його руху, як при швидкості руху, вказаній свідком, так і при визначеній швидкості руху по слідові гальмування.

При варіанті розвитку ситуації, згідно показів водія ОСОБА_14 , водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки для його руху, при швидкості руху, вказаній водієм.

При варіанті розвитку ситуації, згідно показів свідка ОСОБА_18 , водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_24 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки для його руху, як при швидкості руху, вказаній свідком, так і при визначеній швидкості руху по слідові гальмування.

Водій автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 при всіх варіантах віддалення транспортного засобу від місця наїзду, при русі з швидкістю визначеної по слідові гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки( т.1 а.с. 226-229).

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції необґрунтовано визнав недопустимим такий доказ посилаючись на те, що дані отримані експертом виключно з протоколів слідчого експерименту з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що не відповідає дійсності, оскільки швидкість автомобіля визначена по сліду гальмування, який був зафіксований при огляді місця події 06.03.2017, а варіант розвитку подій зафіксовано в протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 з його слів, який судом визнано належним та допустимим доказом і, відношення до слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не має.

Також колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора і представника потерпілого, що показання ОСОБА_14 в частині швидкості руху не відповідають дійсності, оскільки під час проведеного в ході досудового розслідування слідчого експерименту від 13.04.2017 зі свідком ОСОБА_14 останній вказав, що рухався зі швидкістю 40 км/год., під час слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_14 від 15.06.2018, останній вказав, що рухався зі швидкістю не більше 45 км/год та під`їжджаючи до «буса» скинув швидкість, але не пам`ятає до якої саме, а під час надання показань в судовому засіданні за участю експерта 09.04.2019 ОСОБА_14 повідомив, що рухався зі швидкістю 25-26 км/год.

Зазначене підтверджується як показаннями свідка ОСОБА_17 , так і висновком експерта №215А від 14.06.2017.

Заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про технічну неспроможність показань обвинуваченого ОСОБА_14 щодо розташування транспортних засобів під час ДТП відстані, на якій ОСОБА_14 виявив потерпілих та часу, який подолав автомобіль обвинуваченого до моменту наїзду на пішоходів свідчать показання експерта ОСОБА_16 , допитаного під час судового розгляду 09.04.2019, який суду показав, що місця розташованих ОСОБА_14 під час слідчого експерименту від 15.06.2018 транспортних засобів, у тому числі автомобіля «Опель Астра», на якому рухався обвинувачений, не відповідають слідам гальмування, зафіксованим під час огляду місця події 06.03.2017 на зустрічній смузі руху. Тобто, ОСОБА_14 навмисно розмістив керований ним автомобіль ближче до правого краю проїжджої частини щоб обмежити оглядовість.

Також, ОСОБА_14 під час слідчого експерименту від 15.06.2018, який проводився на підставі ухвали суду після дослідження всіх письмових доказів сторони обвинувачення, допиту свідків та потерпілих, розмістив автомобілі таким чином, щоб не мати технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування. Разом з тим, невідповідність розташування транспортних засобів, вказаних ОСОБА_14 , спростовується не тільки показаннями експерта ОСОБА_16 та протоколом першочергового проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 під час досудового розслідування, який судом визнано належним та допустимим доказом, де ОСОБА_14 розмістив керований ним автомобіль по центру дороги, а й показаннями допитаних під час судового засідання свідків ОСОБА_17 , який показав, що ніякого «буса» в кармані для заїзду не було і проїжджу частину дороги «бус» не перекривав, а за 10-20 метрів до карману паралельно бордюру справа стояв невеличкий мікроавтобус типу «каблучок».

Слушними є твердження прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про те, що судом безпідставно визнано недопустимими доказами дані протоколу слідчого експерименту від 10.04.2017 зі свідком ОСОБА_17 та слідчого експерименту від 31.05.2017 зі свідком ОСОБА_18 .

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно з ч.2 ст.240 КПК України за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Саме з метою відтворення обстановки, тобто розташування транспортних засобів на місці події відразу ж після ДТП, і проводилися слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . При цьому, вказані свідки показали, що моменту ДТП вони не бачили, а бачили лише наслідки і відповідно при слідчих експериментах ОСОБА_17 розмістив свій автомобіль так, як він стояв в момент ДТП та вказав напрямок руху в якому потерпілі почали перетинати дорогу та місце наїзду, а ОСОБА_18 розмістив транспортні засобі, в тому числі і «бус» так, як він їх бачив безпосередньо після ДТП, про що прямо вказано в протоколах проведення слідчих експериментів з вказаними свідками під час досудового розслідування. Слідчий, в свою чергу, вже при розміщених свідками автомобілях на проїжджій частині проводив відповідні заміри та дослідження.

Помилковим є висновок суду і про те, що слідчий 13 квітня 2017 року провів слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_14 без відповідного його допиту в якості свідка, не роз`яснення конституційного права на захист, права не свідчити проти себе та права мовчати і не доводити свою винуватість, в тому числі шляхом надання речових доказів, чим порушено ст. ст. 59, 62, 63 Конституції України.

Так, в матеріалах кримінального провадження №0000407 наявний протокол допиту ОСОБА_14 від 06.03.2017 в якості свідка (а.с.30) із роз`ясненням йому вимог ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України та інших його прав.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищезазначені, досліджені безпосередньо судом апеляційної інстанції докази колегія суддів вважає належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми для встановлення існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_14 кримінального правопорушення та його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, перевіривши та проаналізувавши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достатності, колегія суддів вважає доведеним, що в даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_14 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3б, 2.3д, 12.3, 31.4, 31.4.5 ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - отримання середнього ступеня тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 ; легких та тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, поза розумним сумнівом.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_14 покарання колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання, колегією суддів не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

При цьому, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини даного злочину, вчиненого з необережності, а також зважаючи на те, що після вчинення злочину сплив тривалий час, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому звільняє його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий термін тривалістю 3 роки.

На думку колегії суддів, призначене покарання ОСОБА_14 з подальшим звільненням від його відбування, відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, а встановлений іспитовий строк буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів апеляційний суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь держави слід стягнути документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 6467,78 грн. за проведення судових експертиз.

Що стосується цивільних позовів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно правової позиції, викладеної у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів, з врахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, моральних та душевних страждань потерпілих, які отримали різного ступеня тілесні ушкодження, пережитий стрес, визначає такий у розмірі 20000 гривень на користь ОСОБА_25 , та у розмірі 20000 гривень на користь ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , які слід стягнути з ОСОБА_14 , що буде відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості. Ці обставини суттєво та тривало вплинули на звичайний перебіг життя потерпілих, завдали душевних страждань, що зумовило спричинення їм моральної шкоди.

Також, колегією суддів встановлено, що цивільним позивачам заподіяно матеріальну шкоду, пов`язаної із витратами на лікування (документально підтверджені), а тому зазначену шкоду, слід стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_26 в інтересах ОСОБА_9 в сумі 4408 грн. 65 коп., а на користь ОСОБА_15 в сумі 2482 грн.

Відповідно до положень ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2021 року відносно ОСОБА_14 за ч.2 ст.286 КК України - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_14 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_25 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь ОСОБА_25 матеріальну шкоду в розмірі 2482 гривні та моральну шкоду в розмір 20 000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 4408 грн. 65 коп. та моральну шкоду в розмір 40 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 6467,78 гривень.

Речові докази по справі: - автомобіля «Опель Астра» державний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області - повернути власнику.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3