Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2899/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

підозрюваного ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2023 року, якою застосовано відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гранітне Малинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не інваліда, маючого на утриманні дві неповнолітні дитини, раніше не судимого, -

запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 02 лютого 2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Вказує на наявність обгрунтованої підозри та доведеність ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що судом безпідставно взято до уваги положення ч.3 ст.183 КПК України та не враховано, що підозрюваний залишив місце дорожньо-транспортної події і не надав допомоги потерпілому. Посилається на те, що інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що заступник начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання, слідчий послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 02 грудня 2023 року близько 01 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2103" реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по вуличній дорозі Добровольчих Батальйонів, напроти місця розташування домоволодіння № 48 у с. Українка Коростенського району Житомирської області, зі сторони центра села до власного домоволодіння АДРЕСА_1 , що по вказаній вулиці, де в порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 2.3 «д», 2.10, 10.1, 11.2, 11.3 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, маючи технічну можливість запобігти наїзду з моменту виявлення рухомої перешкоди для руху, у вигляді тварин, які перебігали проїзну частину дороги з права на ліво стосовно руху водія ОСОБА_7 , в момент виникнення небезпеки для руху, своєчасно не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам під час руху, виїхав у районі розміщення перехрещення дороги, керованим транспортним засобом на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився з лівого краю проїзної частини дороги.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 2.3 «д», 2.10, 10.1, 11.2, 11.3 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім того, одразу після наїзду на пішохода ОСОБА_10 , водій ОСОБА_7 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог пункту 2.10 зазначених Правил дорожнього руху України, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_10 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо- транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_10 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_7 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

За вказаним фактом 02.12.2023 ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000325 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

02.12.2023 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України.

Наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_11 підтверджується наступними доказами: протоколом ОМП від 02.12.2023 та схемою до нього, висновком результату медичного огляду водія ОСОБА_7 , протоколами допиту потерпілого, свідків, підозрюваного, висновком СМЕ №213 від 02.12.2023.

Крім того, існують ризики, передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки під тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до органу досудового розслідування та суду. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, проте, з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України, не вбачав підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважав за можливе застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; його репутацію; майновий стан; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вище вимог Закону дотримався.

Здійснив аналіз доказів, який дає достатні підстави вважати повідомлену ОСОБА_7 підозру за ч.1 ст.286-1 та ч.1 ст.135 КК України обгрунтованою, що стороною захисту не оспорюється.

Слідчий суддя також врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень невеликої тяжкості та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1,4 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися та перешкоджати органу досудового розслідування та суду, а тому є підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Враховуючи, що прокурором не доведено, що ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування після внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні, на думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тому доводи апеляційної скарги прокурора у вказаній частині є безпідставними.

Слідчий суддя також врахував, що підозрюваний одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде достатнім.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в судовому засіданні місцевого суду не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор підтвердив, що умови домашнього арешту підозрюваний не порушує.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Таким чином, враховуючи п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2023 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 02 лютого 2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України,- без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: