Номер провадження: 11-кп/819/270/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/5031/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5031/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2023 року, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

обвинувачено го у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 05 січня 2024 року.

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення.

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000310 від 07.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 05.01.2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07.11.2023 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора відмовити, скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Також, апелянт зазначає про недоведеність ризиків, зазначених в клопотанні прокурора.

Крім того, апелянт указує на те, що судом не враховано, що підсудний раніше не судимий, має постійне місце проживання, нерухому власність у м. Херсоні, має міцні соціальні зв`язки, крім того має на утриманні дружину ОСОБА_9 (інвалід ІІІ групи з дитинства), доньку ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (інваліда ІІ групи безстроково), тещу ОСОБА_14 (інваліда ІІІ групи безстроково), позитивно характеризується за місцем роботи, має позитивні характеристики та відзнаки ЗСУ.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про час розгляду справи шляхом надіслання повідомлень.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді від нього до суду не надходило, а тому відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України його участь не є обов`язковою.

Захисник ОСОБА_7 підтримав свої апеляційні вимоги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви апеляційного суду

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До закінчення строку дії попередньої ухвали судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а отже суд зобов`язаний вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати та не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 визначено на стадії досудового розслідування та є предметом апеляційного розгляду на стадії судового розгляду цього кримінального провадження.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд не надав доказам, якими прокурор зобов`язаний був мотивувати наявність обґрунтованого обвинувачення, належної оцінки, оскільки докази, якими обґрунтовується обвинувачення, тобто доводиться вина особи, підлягають перевірці під час розгляду кримінального провадження по суті, а оцінка зазначеним доказам дається в судовому рішенні, яким і закінчується розгляд кримінального провадження по суті.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність родинних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_8 не стало перешкодою для вчинення ним кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, що вказує на відсутність належного впливу на нього з боку зазначених осіб і не стало перешкодою для вчинення злочину.

Що ж до посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 має на утриманні дружину ОСОБА_9 (інваліда ІІІ групи з дитинства), доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (інваліда ІІ групи безстроково), тещу ОСОБА_14 (інваліда ІІІ групи безстроково), то суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості на підтвердження цього факту.

З урахуванням цих обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченогоОСОБА_8 , а також тяжкості покарання, що йому загрожуватиме у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, є підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливого незаконного впливу на свідків, які йому знайомі та ще не давали показання в суді, з метою зміни ними показань на його користь; можливість переховуватися від суду, оскільки він набув знайомств з численними представниками окупаційної влади і має можливість безперешкодно прибути на тимчасово окуповану територію Херсонської області та АР Крим, чи територію російської федерації та продовжити там свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, використовуючи свої зв`язки з колишніми працівниками, які евакуювалися з окупаційною владою на тимчасово окуповану лівобережну частину Херсонської області та може передавати інформацію, яка використовуватиметься проти національної безпеки України, і ці ризики не зменшилися та не перестали існувати. А тому доводи захисника про те, що слідчим не надано належних відомостей, які б підтверджували існування ризиків, є неспроможними.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, тому позбавлені обґрунтованих підстав доводи захисника про недоведеність ризиків, оскільки для доведеності існування ризиків не є обов`язковою доведеність вчинення особою активних дій.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З огляду на викладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Також, відповідно до ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, зважаючи на що, судом обґрунтовано не було визначено розмір застави.

Інші обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Розгляд клопотання відбувся з дотриманням норм КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області 07 листопада 2023 року, якою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 05 січня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4