Провадження №
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Подільського районного суду міста Києва в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001513 від 31.07.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2015 та 2021 року народження, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 , 01.05.2019 приблизно об 11 годині 30 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем «Renault Megane», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в крайній лівій смузі проїзної частини вулиці о. Теліги зі сторони вулиці Ольжича в напрямку вулиці Кирилівської, що територіально знаходиться в Подільському районі міста Києва.

Рухаючись у вказаному напрямку, навпроти зупинки громадського транспорту «А3С» по вулиці О.Теліги, ОСОБА_7 на керованому транспортному засобі не урахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття, в результаті чого порушив Правила дорожнього руху України, а саме не виконав вимог:

п. 1.5: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3(6): Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на ї зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1: Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно

контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем, рухався по проїзній частині вулиці О. Теліги, проявив неуважність до дорожної обстановки, не дотримався безпечної швидкості для безпечного керування транспортним засобом, в результаті чого здійснив зіткненням з нерухомою перешкодою, а саме металевим відбійником.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №042-1136-2019 від 29.07.2019, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «забійно-рвана рана середньої третини лівої гомілки; рана середньої третини правої гомілки розмірами 3х0,5 см з численними саднами, уламковий перелом діафізів обох кісток правої гомілки на межі середньої та дистальної третин зі зміщенням уламків - відкритий перелом діафізів обох кісток правої гомілки.».

Відкритий перелом діафізів обох кісток правої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно з пунктом 2.1.3. м), о) «Правил».

Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3(б) та 12. 1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_7 , своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_4 тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Потерпіла ОСОБА_4 подала до суду цивільний позов, в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в сумі 175 000,00 грн, а також завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. До початку проведення судового засідання по суті розгляду кримінального провадження представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 подав доповнення до позовної заяви, в якій просив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої окрім заявленої суми матеріальної шкоди, визначеної у 175 000 грн., моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини скоєного злочину так, як зазначено в обвинувальному акті. Вказав, що з потерпілою був знайомий, оскільки вони тренувалися в одному спортивному клубі. В травні 2019 року ввечері запропонував підвезти потерпілу з спортклубу, оскільки падав дощ. На автомобілі «Рено Меган», який був у технічно справному стані, вони виїхали з вул. Довженка в сторону вул. О.Теліги. Вказав, що рухався по О. Теліги, та перелаштовуючись із центрального ряду в лівий, потрапив у воду та втратив керування, намагався зманеврувати щоб уникнути зіткнення, але в`їхав у відбійник. Пояснив, що автоммобільні шини були у поганому стані, що з`ясувалось пізніше. Побачив, що внаслідок аварії потерпіла випала з авто, викликав одразу швидку та поліцію. Вказав, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки алкоголь взагалі не вживає. Щодо відшкодування спричиненої шкоди пояснив суду, що звертався з пропозицією до потерпілої, однак її родичі повідомили, щоб всі питання будуть вирішені в суді, а потерпіла не має бажання спілкуватися. Зауважив, що цивільний позов визнає частково, готовий відшкодувати матеріальну шкоду, яка підтверджена документально та моральну шкоду, проте у меншій сумі, ніж просить потерпіла.

Таким чином, обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб вчиненого кримінального правопорушення, спричинену шкоду, мотив і мету, форму вини за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 2 ст. 286 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, готовий відшкодувати шкоду.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали, долучені стороною обвинувачення відповідно до встановленого порядку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України сформульована як кумулятивна, тобто передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до пункту 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у щирому каятті та визнанні вини, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2015 та 2021 року народження, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. При цьому, суд зважує на посткримінальну поведінку обвинуваченого, зокрема одразу після вчинення ДТП обвинувачений ОСОБА_7 не покинув місце події, а намагався надати допомогу потерпілій та викликав швидку медичну допомогу, також мав щире бажання відшкодувати шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку таких обставин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «щире каяття» обґрунтовується наступним.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та буде достатнім для його виправлення.

Разом із тим, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу останнього, його відношення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без реального його відбування, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки його поведінка на автошляху була небезпечною для оточуючих, крім цього, останній під час допиту визнав, що після ДТП з`ясувалося, що автомобільні шини були у неналежному стані.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_4 , суд дійшов наступного висновку.

Допитана в судовому засіданні щодо заявленого цивільного позову потерпіла ОСОБА_4 вказала, що після отриманих травм внаслідок ДТП перебувала на стаціонарному лікуванні близько 17 днів, в подальшому через переломи кінцівок була прикута до ліжка. На даний час у повсякденному житті відчуває наслідки отриманих травм, оскільки знизилася її загальна рухливість, вона не може швидко ходити чи бігати, місця переломів болять. Також зазначила, що після ДТП боїться їздити в автомобілях, коли за кермом перебуває не вона. При цьому вказала, що вона проживає закордоном, тому знає, що її представником велися перемовини з обвинуваченим щодо суми відшкодування шкоди, однак не отримувала письмові звернення, надіслані їй обвинуваченим з вказаного питання, так як доступ до її поштового скриньки в Україні мають лише її батьки. Зазначила, що підтримує цивільний позов на загальну суму 500000 грн,що включає відшкодування моральної та матеріальної шкоди, про що вказала у письмовій заяві, надісланій на адресу суду.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілою ОСОБА_4 обґрунтовуються заявлені позовні вимоги до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди понесеними витратами на лікування, медичні процедури, медичні операції, реабілітацію.

Обвинувачений частково визнав вказані позовні вимоги, пояснив, що не заперечує факту того, що потерпіла понесла витрати на лікування, але він згоден оплатити лише документально підтверджені понесені позивачем витрати.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених матеріальних витрат потерпілою долучено чеки на придбання медичних засобів, та інших речей пов`язаних з лікуванням останньої на загальну суму 28 665,45 грн.

При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження понесення матеріальної шкоди у визначеній в цивільному позові сумі у 175 000,00 грн., до позовної заяви не додано.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог потерпілої ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення моральної шкоди визнав частково пояснив, що заявлені вимоги є для нього є надто непомірними, тому щодо розміру цієї шкоди поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із системного аналізу ст. 23 ЦК України випливає, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Потерпіла в обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, вказує на те, що завдана моральна шкода виразилась у частковій втраті працездатності, відбулася вимушена зміна умов її роботи та життя. Внаслідок отриманих травм вона проходила тривале лікування та реабілітацію. Зазначає, що на даний час у повсякденному житті відчуває наслідки отриманих травм, оскільки знизилася її загальна рухливість, вона не може швидко ходити чи бігати, місця переломів болять, щоразу переживає стресову ситуацію, перебуваючи пасажиром у автомобілі.

Таким чином, враховуючи факт заподіяння тілесних ушкоджень, причинний зв`язок між винними діями обвинуваченого та заподіянням шкоди потерпілій, наслідки для потерпілої у вигляді зміни способу життя та роботи, емоційних страждань та стресового стану, суд дійшов висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню, проте заявлена сума на відшкодування моральної шкоди не у повній мірі відповідає характеру правопорушення, її реальним стражданням, тому виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в якості відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з ст. 124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне не обирати.

Керуючись ст.100, 124, 349, 368-371 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду у розмірі 28 665 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 45 (сорок п`ять) копійок та моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 - відмовити.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України, речовий докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль «Рено Меган», державний номерний знак НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 на підставі зберігальної розписки від 01.05.2019, - після набрання вироком законної сили залишити у власності належного володільця.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових ескпертиз № 12-1/1226 від 14.06.2019 у сумі 1256,08 грн., та № 042-1136-2019 від 29.07.2019 у сумі 1796 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави із відповідним призначенням платежів.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1