Справа № 128/1529/20
ВИРОК

Іменем України

19 жовтня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 за № 0000139, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,освіта середня, розлученого, раніше судимого: вироком Хмільницького районного суду Вінницької області від 19.06.2009 за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 10.10.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 13.11.2019 за ч. 2 ст. 185, з урахуванням ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2021 за ч. 1 ст. 309, з урахуванням ст. 71 КК України, до 4 років 7 місяців позбавлення волі; вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 20.07.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України та ухвали Вінницького апеляційного суду від 14.09.2022, до 4 років 7 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи незняті та непогашені судимості за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за вироком Хмільницького районного суду Вінницької області від 19.06.2009 та Вінницького районного суду Вінницької області від 10.10.2016, в двадцятих числах лютого 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту наркотичних засобів, діючи умисно, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», усвідомлюючи протиправність своїх дій, незаконно придбав наркотичні засоби канабіс та метадон через інтернет-мережу «Телеграм», а саме: підібрав пакунок, обмотаний у поліетиленовий пакет, поблизу під`їзду одного з будинків, що розташований в м. Вінниця по вул. Київська, поблизу Вінницької міської лікарні швидкої допомоги, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 68, які в подальшому зберігав при собі без мети збуту. В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, 21.02.2020 близько 22 год 00 хв приїхав до смт Стрижавка, Вінницького району Вінницької області та, рухаючись поблизу паркану Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» за адресою: смт Стрижавка, вул. Алеї, 62, Вінницького району Вінницької області, побачивши працівників Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)», викинув на землю поліетиленовий згорток, в якому, серед іншого, знаходились наркотичні засоби канабіс та метадон. В подальшому після прибуття слідчо-оперативної групи Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області в ході проведення огляду місця події біля ОСОБА_4 на землі було виявлено згорток з клейкої поліетиленової стрічки, в якому в подальшому виявлено та з якого вилучено, серед іншого, п`ять газетних згортків з речовиною рослинного походження та один поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною. Згідно з висновком експерта № 509 від 26.03.2020, надані на експертне дослідження речовини рослинного походження є наркотичним засобом канабісом, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, масою (у перерахунку на висушену речовину) 18,941 г. Згідно з висновком експерта № 508 від 12.05.2020, в наданій на експертне дослідження кристалічні речовині міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон масою 0,0866 г.

В судовому засіданні 19.09.2023 обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав у повному обсязі. Показання давати відмовився, відповідно до статті 63 Конституції України.

В судовому засіданні 17.10.2023 обвинувачений ОСОБА_4 погодився надати показання. Суду показав, що в лютому 2020 року він знаходився біля колонії в смт Стрижавка, мав при собі канабіс та метадон. Вказані наркотичні засоби він знайшов. 21.02.2020 працівниками поліції було здійснено огляд, він добровільно видав наркотичні засоби. Кількість наркотичних засобів була такою, як вказано у висновках експертів. Шкодує про вчинене. Наркотичні засоби зберігав при собі для особистого вживання. Для себе зробив висновок, що не потрібно вживати наркотичних засобів. Під час вчинення кримінального проступку в стані наркотичного сп`яніння не перебував.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000139 (а.к.п. 15);

- протоколом огляду місця події від 21.02.2020 та диском з відеозаписом до протоколу, згідно з якими старший слідчий СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП України у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_6 , в присутності понятих, за участі спеціаліста-криміналіста здійснив огляд місця події; під час огляду виявлено згорток із речовинами рослинного походження, кристалічною порошкоподібною речовиною та таблеткою, мобільний телефон марки «Sаmsung»; виявлене під час огляду вилучено; огляд розпочато 21.02.2020 о 23 год 40 хв та закінчено о 00 год 30 хв (т. 1 а.к.п. 22-24);

- постановою про визнання вилучених речей речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 22.02.2020, відповідно до якої подрібнену речовину рослинного походження у 5-ти газетних згортках та 1-му полімерному згортку, порошкоподібну речовину білого кольору у фольгованому згортку, кристалічну речовину біло-прозорого кольору у реч. пакеті (5*3,5 см) та блістер із таблеткою невідомого походження, мобільний телефон марки «Sаmsung» сірого кольору, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000139 та передано до кімнати зберігання речових доказів Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області (т. 1 а.с. 25);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 22.02.2020, згідно з яким старший слідчий СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП України у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_6 у приміщенні Вінницького РВП відібрав у ОСОБА_4 зразки, а саме: змиви з обох рук, для проведення експертизи МРВ; відібрані зразки поміщено до паперового конверту (т. 1 а.с. 34);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020, якою накладено арешт на майно, а саме: поліетиленовий згорток, всередині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження у 5-ти газетних згортках та 1-му полімерному згортку, порошкоподібну речовину білого кольору у фольгованому згортку, кристалічну речовину біло-прозорого кольору у речовому пакеті (5*3,5 см) та блістер із таблеткою невідомого походження, мобільний телефон марки «Sаmsung» сірого кольору, які перебували у володінні ОСОБА_4 та які були вилучені співробітниками поліції 22.02.2020 (т. 1 а.с. 37-39);

- висновком експерта від 16.04.2020 № 644 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, відповідно до якого в нашаруванні речовини сірого кольору, на поверхні наданої на дослідження волокнистої серветки, виявлено канабідіол та канабінол, які є канабіноїдами, характерними для наркотичних засобів, отриманих з рослин роду Коноплі (Cannabis); на поверхні наданої на дослідження волокнистої серветки білого кольору наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не виявлено (т. 1 а.с. 44-49);

- висновком експерта від 26.03.2020 № 509 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, згідно з яким надані на дослідження подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 18,941 г (т. 1 а.к.п. 54-60);

- висновком експерта від 12.05.2020 № 508 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, відповідно до якого в наданій на експертизу кристалічній речовині білого кольору масою 0,1235 г міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон масою 0,0866 г; в наданій на експертизу порошкоподібній речовині білого кольору масою 0,1931 г міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено, амфетамін, маса амфетаміну становить 0,0997 г; в наданій на експертизу таблетці білого кольору масою 0,1451 г міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол) масою 0,0432 г (т. 1 а.к.п. 65-70).

Від допиту свідків під час судового розгляду прокурор відмовилася, проти чого не заперечували обвинувачений та його захисник.

Прокурор під час судових дебатів у судовому засіданні 17.10.2023 просила визнати винним ОСОБА_4 та призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців; згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі строком 4 роки 7 місяців; просила врахувати обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, щире каяття та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення проступку у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів; стягнути витрати на проведення судових експертиз; скасувати арешт на майно та знищити речові докази.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судових дебатів у судовому засіданні зазначив, що більше так не буде робити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до обвинуваченого мінімальну міру покарання, зазначивши, що в обвинуваченого є стійкі соціальні зв`язки та неповнолітня дитина.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Частиною першою статті 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що докази збираються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Козинець проти України», заява № 75520/01, п. 54, від 06.12.2007; рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, п. 150, від 21.04.2011; рішення у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п. 57, від 12.06.2008).

Аналізуючи вищезазначені норми КПК України, суд вважає докази, надані стороною обвинувачення, належними та допустимими, такими, що відповідають вимогам КПК України, при оформленні яких не було допущено істотного порушення прав та свобод ні обвинуваченого, ні інших осіб.

У суду немає підстав сумніватися в достовірності проведених експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

Положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями статті 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.

Таким чином, приписи статті 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 (справа №688/788/15-к), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, згідно з положеннями статті 22 КПК України, з`ясувавши обставини даного кримінального провадження та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Дослідивши усі вищезазначені докази в їх сукупності, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку та вважає, що його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Частиною другою статті 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він на лікуванні не перебував та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався (довідка Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 06.03.2023), за місцем проживання скарг та нарікань на нього не надходило (характеристика МКП «УК «Київська» №340 від 25.05.2020), непрацевлаштований, розлучений, раніше судимий.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Прокурор під час судових дебатів зазначила, що обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального проступку у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Обов`язок доказування обставин, передбачених у статті 91 КПК України, відповідно до положень частини першої статті 92 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

Суд, дослідивши наданий стороною обвинувачення доказ перебування ОСОБА_4 у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, під час вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: довідку Комунального закладу «Вінницький обласний наркологічний диспансер «СОЦІОТЕРАПІЯ» №270 від 22.02.2020, давши йому оцінку, відповідно до вимог статті 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_4 проступку у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, оскільки з довідки Комунального закладу «Вінницький обласний наркологічний диспансер «СОЦІОТЕРАПІЯ» №270 від 22.02.2020 убачається, що зазначене у ній прізвище особи, яка проходила медичний огляд, відмінне від прізвища обвинуваченого ОСОБА_4 . Крім того, під час надання показань обвинувачений ОСОБА_4 заперечив факт вчинення ним кримінального проступку у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Інші докази, які б підтверджували перебування ОСОБА_4 під час вчинення кримінального проступку у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, відсутні.

Таким чином, обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання судом враховується і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

Суд також враховує вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 20.07.2022 та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14.09.2022, якими ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та, з урахуванням ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, призначено покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі; зараховано в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду від 29.01.2021.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 обрати йому міру покарання у виді арешту в межах санкції статті обвинувачення, з застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 20.07.2022 та ухвали Вінницького апеляційного суду від 14.09.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають один день арешту.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не обирався.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з дня ухвалення вироку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020 накладено арешт на речові докази, який слід скасувати.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 6774,74 грн (висновок експерта № 644 від 16.04.2020 на суму 1961,40 грн, висновок експерта № 509 від 26.03.2020 на суму 2198,14 грн, висновок експерта № 508 від 12.05.2020 на суму 2615,20 грн).

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, зарахувавши частково відбуте покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 20.07.2022 та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.09.2022, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з дня ухвалення вироку.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020 на майно, а саме: поліетиленовий згорток, всередині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження у 5-ти газетних згортках та 1-му полімерному згортку, порошкоподібну речовину білого кольору у фольгованому згортку, кристалічну речовину біло-прозорого кольору у речовому пакеті (5*3,5 см) та блістер із таблеткою невідомого походження, мобільний телефон марки «Sаmsung» сірого кольору, які перебували у володінні ОСОБА_4 та які були вилучені співробітниками поліції 22.02.2020, скасувати.

Речові докази: поліетиленовий згорток, всередині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження у 5-ти газетних згортках та 1-му полімерному згортку, порошкоподібну речовину білого кольору у фольгованому згортку, кристалічну речовину біло-прозорого кольору у речовому пакеті (5*3,5 см) та блістер із таблеткою невідомого походження, знищити.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Sаmsung» сірого кольору, повернути по належності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 6774 (шість тисяч сімсот сімдесят чотири) грн 74 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА