Номер провадження: 11-кп/813/2383/23
Справа № 506/1016/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому, в режимі відеоконференції, засіданні апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 на ухвалу Красноокнянського райсуду Одеської обл. від 02.10.2023 про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України в к/п №0000641 від 01.07.2023 стосовно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Красні Окни Красноокнянського р-ну Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт у к/п №0000641 від 01.07.2023 стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України повернутий прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України для усунення недоліків протягом розумного строку.

Окрім того, вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінено застосований стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком до 29.11.2023 включно, зобов`язавши його прибувати за кожним викликом до прокурора, суду; повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_10 , в порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також потерпілим в обвинувальному акті в зазначеному кримінальному провадженні зазначений ОСОБА_8 , в той час як, відповідно до доданих до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою матеріалів, автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, зареєстрований на ім`я ОСОБА_11 (свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_2 ).

Зазначені недоліки, на переконання суду 1-ої інстанції, перешкоджають здійсненню судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_10 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Подільської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що у вказаному кримінальному провадженні не має правового значення розмір спричиненої майнової шкоди, оскільки це не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, тобто в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу; словосполучення «те саме діяння», яке використовується в диспозиції зазначеної норми, вказує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч. 1 ст. 194 КК України та не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті, натомість, при кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом не має правового значення розмір спричиненої майнової шкоди;

- повертаючи обвинувальний акт прокурору з тієї підстави, що автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_12 , а не на ОСОБА_8 , який зазначений в якості потерпілого в обвинувальному акті, суд фактично вдався до дослідження доказів, що не передбачено на стадії підготовчого судового засідання, при цьому, положеннями ч. 7 ст. 55 КПК України визначено, що якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою;

- всі обставини, на які як на недоліки обвинувального акту посилається суд, можуть конкретизуватись під час судового розгляду та можуть бути уточнені стороною обвинувачення, як це передбачено вимогами ч. 2 ст. 337 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді 1-ої інстанції.

Позиції інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони обвинувачення захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 зазначила, що сторона захисту не погоджується із апеляційною скаргою, вважаючи висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні такими, що відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне:

- висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів, натомість, невідповідність даних, що містяться в обвинувальному акті, фактичним даним, що були встановлені під час досудового розслідування, не дають можливість стороні захисту в повній мірі розуміти всі обставини, докази, правові визначення та кваліфікації;

- обвинувальний акт в зазначеному кримінальному провадженні надавався підозрюваному ОСОБА_10 та його захиснику в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» слідчим ВП №2 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській обл., а не прокурором, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 293 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав, натомість, до апеляційного суду з`явилась захисник ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, думку захисника ОСОБА_7 , яка заперечували проти її задоволення перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він вимогам ст. 291 КПК України відповідає.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

На підставі аналізу змісту обвинувального акту у к/п №0000641 від 01.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України (а.с. 2-5) вбачається, що він містить анкетні відомості обвинуваченого,виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Обвинувальний акт, у відповідності до ч. 3 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим, який його складав та затверджено прокурором (а.с. 5).

Окрім того, до обвинувального акту, як це передбачено ч. 4 ст. 291 КПК України, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 6-8) та розписки сторони захисту про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 9-10).

Апеляційний суд вважає, що підстави для повернення обвинувального акту, наведені судом 1-ої інстанції в ухвалі є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пункт 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із аналізу вищевказаних положень кримінального процесуального закону вбачається, що при складенні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначена обставина, відповідно до положень ст. 291 КПК України, не може бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Натомість, апеляційним судом встановлено, що суд 1-ої інстанції під час підготовчого судового засідання фактично вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, що на даній стадії кримінального процесу є неприпустимим.

Встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження та їх відповідність або невідповідність викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам, а також відповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації кримінального правопорушення, здійснюється в процесі проведення судового розгляду кримінального провадження, відповідно до Глави 28 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження судом та надання належної оцінки доказам, зібраним під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Окрім того, положення ч. 2 зазначеної вище ст. 337 КПК України надають можливість прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

В цьому контексті варто звернути увагу на положення п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» №8 від 24.10.2003, відповідно до аналізу змісту якого суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб висунуте особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Так, надаючи оцінку висновкам суду 1-ої інстанції стосовно того, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_10 , в порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначено розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Дійсно, вимогами п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити, серед іншого, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до змісту обвинувального акту вбачається, що дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу (а.с. 4).

В даному випадку, колегія суддів, погоджуючись із твердженнями сторони обвинувачення, зауважує на тому, що при кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, тобто за ч. 2 ст. 194 КК України, не має жодного правового значення розмір спричиненої майнової шкоди.

В даному випадку кваліфікований склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, містить кілька альтернативних (окремих) кваліфікуючих ознак, а саме: 1) вчинення шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом; 2) заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах; 3) спричинення загибелі людей чи інших тяжких наслідків.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові від 05.11.2020 у справі №536/621/16-к (провадження №51-3166км20), відповідно до якої словосполучення «те саме діяння», вжите в диспозиції ч. 2 ст. 194 КК України, вказує на те, що до діяння, передбаченого цією статтею, слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч. 1 ст. 194 КК України, і не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті. При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч. 2 ст.194 КК України) розмір спричиненої майнової шкоди не має правового значення.

Підсумовуючи викладене, всупереч висновкам суду 1-ої інстанції, апеляційний суд зауважує на тому, що в зазначеному к/п не має правового значення розмір спричиненої майнової шкоди та це не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого з огляду на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України за кваліфікуючою ознакою умисного пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, внаслідок чого не зазначення в обвинувальному акті стосовно останнього розміру спричиненої злочином шкоди, як того вимагають положення вищезгаданого п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, не може слугувати підставою для висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону.

Що стосується посилань суду 1-ої інстанції невідповідність обвинувального акту вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України з огляду на те, що потерпілим в обвинувальному акті зазначений ОСОБА_8 , в той час як, відповідно до доданих до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою матеріалів, автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_11 , колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

В свою чергу, відповідно до вимог ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.

Як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду та на підставі аналізу матеріалів провадження, потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні зазначений саме ОСОБА_8 , який, за переконанням сторони обвинувачення, зазнав матеріальної шкоди внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Посилання суду на те, що зазначений в обвинувальному акті автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить іншій особі, а саме ОСОБА_11 не підтверджуються жодними матеріалами провадження, наявними в розпорядженні суду апеляційної інстанції, окрім того, факт реєстрації автомобіля на певну особу не спростовує факту того, що такий транспортний засіб може перебувати у володінні та користуванні іншої особи, якій, як наслідок, може бути спричинено відповідну майнову шкоду вчиненим кримінальним правопорушенням.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги та вважає слушними доводи прокурора стосовно того, що судом 1-ої інстанції в даному випадку фактично досліджено частину доказів, із залишенням поза увагою інших доказів, які могли вплинути на його висновки, що не передбачено на стадії підготовчого судового провадження.

Окрім того, вимогами чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ч. 7 ст. 55 КПК України, не обмежено право особи на будь-якій стадії судового розгляду провадження звернутись до суду із заявою про визнання його потерпілим або висловити свою згоду на таке визнання, що не позбавляє можливості особу, на яку зареєстрований вищезгаданий транспортний засіб, звернутись із такою заявою в подальшому та не може слугувати перешкодою для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

За встановлених обставин, апеляційний суд констатує, що в даному випадку суд під час проведення підготовчого судового засідання вийшов за межі наданих йому кримінальним процесуальним законом повноважень та вдався до дослідження питань (надання оцінки формулюванню обвинувачення), які є предметом іншої стадії судового провадження судового розгляду, натомість, в обвинувальному акті, всупереч висновкам суду 1-ої інстанції, чітко та конкретно викладені фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_10 злочину та з його змісту зрозуміло, в чому саме обвинувачується особа.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимог кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції скасуванню в частині повернення обвинувального акту прокурору.

Задовольняючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення частково, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції, окрім повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, вирішено також питання щодо зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 , викладених в письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, стосовно вручення обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_10 та його захиснику, всупереч вимогам ч. 1 ст. 293 КПК України, слідчим, а не прокурором, колегії суддів наголошує на тому факті, що не має законних підстав для розгляду та надання оцінки таким доводам, оскільки апеляційний розгляд, як вже зазначалось вище, здійснюється в межах вимог апеляційної скарги, натомість, сторона захисту не скористалась своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 314 та ст. 393 КПК України на подання апеляційної скарги на вищевказану ухвалу Красноокнянського райсуду Одеської обл. від 02.10.2023 та, відповідно, не виклала своїх вимог та їх обґрунтування з приводу вручення стороні захисту обвинувального акту неуповноваженою на те особою, а посилання на такі порушення, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження, тому вона підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до суду 1-ої інстанції на новий розгляд, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Красноокнянського райсуду Одеської обл. від 02.10.2023, якою обвинувальний акт в к/п №0000641 від 01.07.2023 стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України скасувати в частині повернення обвинувального акту прокурору та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді 1-ої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

В іншій частині ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4