ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24350/23

Провадження № 11-сс/4820/455/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні №0000257 від 16.06.2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою, клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задоволено частково.

Накладено арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке було вилучене 21.09.2023 р., в ході проведення обшуку, за місцем проживання ОСОБА_8 , в квартирі АДРЕСА_1 , а саме на: належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Iphone 11 Pro», імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Iphone 12 Pro Мах», імеі: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які використовувались ОСОБА_8 .

В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати останню та ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене 21.09.2023 року майно в рамках кримінального провадження №0000257 від 16.06.2023 року.

Вважають оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, оскільки слідча суддя проігронувала вимоги КПК України, з урахуванням практики ЄСПЛ, не перевірила, чи вилучені речі є речовими доказами, відповідно до ст.98 КПК України, а тому всі його висновки, у цьому провадженні, є надуманими. При цьому працівниками поліції, під час вилучення мобільного телефону, яким користується ОСОБА_6 , і його огляду, не було знайдено у ньому відомостей, які мають будь-яке відношення щодо кримінальних порушень у цьому провадженні, але телефон було вилучено.

Звертають увагу на те, що слідчому судді не надано прокурором, у судове засідання, жодних доказів того, що кримінальні правопорушення у цьому кримінальному провадженні вчиненні за допомогою використання саме цих мобільних телефонів.

Окрім того, апелянти зазначають, що мобільний телефон «Iphone 12 Pro Мах», який належить ОСОБА_6 , був придбаний 28.04.2023 року, тому в період з січня по квітень 2023 року його неможливо було використати для вчинення інкримінованих злочинів.

Щодо мобільного телефону, який належить ОСОБА_9 , то останній, у період з січня по квітень 2023 року, був на зберіганні у поліції та повернутий за вироком суду лише в кінці липня 2023 року, тому, також, не може мати відношення до кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №0000257 від 16.06.2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, власників майна, які підтримали свої апеляційні доводи, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог статей 132, 167-168, 170-173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з п.9 ч.1 ст.309 КПК України, під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, може бути оскаржена ухвала слідчого судді про арешт майна.

За змістом ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження убачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 190 КК України, на шлях виправлення не стала та протягом 2023 року, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа грошовими коштами громадян. Використовуючи при цьому логін та пароль для входу в соціальну мережу «Instagram», який використовується користувачами, в тому числі як електронний магазин по продажу різного роду товару, при цьому, не маючи в наявності жодного товару, ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення, шляхом шахрайства в мережі інтернет, створюючи фейкові сторінки з подібними назвами реальних інтернет-магазинів, зв`язувалась з потерпілими, які бажали придбати товар. Під час електронного листування ОСОБА_8 надавала потерпілим необхідні для здійснення грошового переказу реквізити банківських карток, запевнивши при цьому, що після перерахунку коштів, вона перешле оплачений товар на вказану потерпілими поштову адресу. Після отримання грошових коштів на банківський рахунок в якості оплати за придбання товару, ОСОБА_8 , не маючи наміру надання послуги з продажу товару, розпоряджалася грошовими коштами на власний розсуд.

21.09.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто, в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України (чинна до 11.08.2023).

21.09.20223, в період часу з 07 год. 05 хв. до 09 год. 47 хв., на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.09.2023 року, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 .

21.09.2023 року, під час проведення, в період часу з 07 год. 05 хв. по 09 год. 47 хв., санкціонованого обшуку, за місцем проживання ОСОБА_8 , в квартирі АДРЕСА_1 , окрім іншого, було вилучено: належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Iphone 12 Pro Мах», імеі: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , яким користувалась й ОСОБА_8 , та належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Iphone 11 Pro», імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Вказані речі відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони є знаряддям вчинення кримінального правопорушення (мобільний телефон «Iphone 12 Pro Мах») та містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому ці речі 21.09.2023 р., постановою слідчого, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ст.98 КПК України речовим доказом є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

З ухвали слідчого судді слідує, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних, корисливих тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, а такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна зможе запобігти можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження вищезазначених речових доказів та з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та їх використання на підтвердження винуватості винних осіб, повністю виправдовує потреби досудового розслідування у накладенні на них арешту.

На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження. Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження речових доказів та може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Колегія суддів вважає, що судом вірно встановлено, що за п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та що власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для застосування арешту.

Доводи апелянтів стосовно того, що слідчим суддею не було встановлено, що вилучені речі є речовими доказами, відповідно до ст.98 КПК України, а тому всі його висновки у цьому провадженні є надуманими, не заслуговують на увагу, оскільки в оскаржуваній ухвалі слідчого судді зазначено, що вказані речі, на які просить накласти арешт прокурор, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, так як існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони є знаряддям вчинення кримінального правопорушення (мобільні телефони «Iphone 12 Pro Мах» і «АррІе Iphone 11 Pro», які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , якими користувалась ОСОБА_8 ) та містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому ці речі 21.09.2023 постановою слідчого, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання апелянтів на те, що працівниками поліції під час огляду та вилучення мобільного телефону, яким користується ОСОБА_8 , не було виявлено інформації, яка має будь-яке відношення щодо кримінальних порушень у цьому провадженні, а прокурором не надано достатньо доказів того, що кримінальні правопорушення у цьому кримінальному провадженні вчиненні за допомогою використання саме цього мобільного телефону, позбавлені підстав, оскільки, відповідно до матеріалів провадження, за інформацією ВПК в Хмельницькій області Департаменту кіберполіції Національної поліції України встановлено, що ОСОБА_8 , у своїй протиправній діяльності користувалася/користується номерами мобільних телефонів НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , які використовувала/ використовує у наступних мобільних терміналах: «Iphone 12 Pro Мах» ІМЕІ НОМЕР_7 , «АррІе Iphone 11 Pro» ІМЕІ НОМЕР_8 та «АррІе Iphone 13 Рго» ІМЕІ НОМЕР_9 , а проведені огляди цих мобільних телефонів, які використовувалися в ході злочинної діяльності, належать ОСОБА_8 та під час проведення обшуку зафіксовано ІР-адресу (Internet Protocol Address), за якою був підключений вказаний мобільний термінал, яка збігається із наданою інформацією АТ «СЕНС БАНК».

Твердження апелянтів про те, що вказані мобільні телефони не можливо було використати у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, оскільки вони, на той час, не були у їх користуванні, тому не є доказами, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя, на даній стадії, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Приймаючи рішення про необхідність накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, колегія суддів виходить з того, що воно визнано у кримінальному провадженні речовим доказом, кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії досудового розслідування.

В даному випадку накладення арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, повинен бути застосований з метою унеможливлення його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч.1,2,3 ст.170 КПК України.

Виходячи з наведеного та обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з клопотанням прокурора про накладення арешту на зазначене майно у кримінальному провадженні №0000257, оскільки таке клопотання узгоджується з вимогами закону та вважає рішення слідчого судді про накладення арешту на вказане майно законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З огляду на викладені обставини, керуючись ст. ст. 171-174, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2023 року про накладення арешту на майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000257 від 16.06.2023 року, - залишити без зміни, а їх апеляційні скарги - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3