Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000095 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Луганська, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2023 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, виключивши з його мотивувальної та резолютивної частин посилання на застосування ст.69 КК України, і призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного покарання. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.69 КК України, яка не підлягає застосуванню.

Так, санкцією ч.1 ст.125 КК України встановлено покарання у виді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто з урахуванням положень ч.2 ст.53 КК України мінімальний розмір штрафу, який може бути призначений за вчинення вказаного кримінального проступку, - 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, призначаючи ОСОБА_6 мінімальне покарання, суд не повинен був застосовувати положення ст.69 КК України, якою передбачено можливість призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Крім того, вказана норма застосовується за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. Саме по собі визнання обвинуваченим своєї провини не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. На переконання прокурора, суд не аргументував свої висновки, враховуючи обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального проступку вперше та відсутність заподіяної шкоди. На користь цього свідчить те, що обвинувачений, визнав вину в судовому засіданні лише під тиском зібраних доказів, не вибачився перед потерпілим, не компенсував йому завдані збитки, а жаль з приводу вчиненого висловив не внаслідок засудження власної протиправної поведінки, а через притягнення його до кримінальної відповідальності. Що стосується решти обставин, які пом`якшують відповідальність, то обвинувачений не сприяв активно розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення вперше, тобто належна правова поведінка є невід`ємною частиною суспільно-правових відносин і не може бути вибірково заохочена, і своїми діями ОСОБА_6 заподіяв шкоду здоров`ю потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 7 лютого 2023 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину "Фора" за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Петропавлівська Борщагівка, пров. Софіївський, 28, на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , умисно завдав йому кулаком правої руки не менше п`яти ударів у ліву частину обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді трьох синців обличчя зліва з субкон`юнктивним крововиливом лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження - є вірною.

Суд згідно з ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, особу винного, зокрема, рід його занять, сімейний стан, наявність утриманця, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, і призначив йому покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання в апеляційній скарзі не оспорюється. Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто з урахуванням положень ч.2 ст.53 КК України, коли нижня межа покарання не визначена у санкції, мінімальний розмір штрафу, який може бути призначений за вчинення вказаного кримінального проступку, становить 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в межах санкції і в мінімальному розмірі, застосування положень ст.69 КК України є зайвим.

Відповідно до вимог з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, є підставою для зміни вироку шляхом виключення посилання на ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання і задоволення апеляційної скарги прокурора.

Що стосується незгоди прокурора з тим, що суд врахував обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення вперше та відсутність шкоди, то в апеляційній скарзі не порушується питання про виключення їх з вироку. Не вбачає колегія суддів необхідності і у призначенні ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання йому призначив суд першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вироку посилання на ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9