Провадження по справі № 1-кс/522/6957/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

06 листопада 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 3-х дітей, працюючого на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу організації діяльності підрозділів поліції на воді Національної поліції України, зареєтрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових за № 0000310 від 22.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється по кримінальному провадженню № 0000310 від 22.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Наказом «По особовому складу» т.в.о. голови Національної поліції України Івана Вигівського від 30.05.2023 за №798 о/с підполковник поліції ОСОБА_4 призначений на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу організації діяльності підрозділів поліції на воді Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України, у порядку переведення з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу організаційно-методичного забезпечення.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закону), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

Статтею 23 Закону встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та ін.

Так, в силу наявного досвіду роботи в органах поліції ОСОБА_4 знав та розумів, що вимогами статей 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктам, на яких поширюється дія цього Закону, забороняється використовувати своє становище та пов`язані з ним можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів. Таким чином, ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу.

У своїй діяльності ОСОБА_4 повинен керуватися Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету України, міжнародними договорами України, а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі нормативно-правовими актами і організаційно-розпорядчими документами МВС України та Національної поліції України, Положенням про Управління авіації та поліції на воді НП України, затвердженого наказом НПУ № 795 від 08.10.2020.

Так, відповідно до Положенням про Управління авіації та поліції на воді НП України управління, серед іншого, здійснює попередження, виявлення та припинення правопорушень, які вчиняються на морському, річковому та повітряному транспорті або за допомогою таких транспортних засобів, у тому числі дистанційно керованих.

Відповідно до посадової інструкції, яка затверджена 10.06.2023 наказом т.в.о. начальника Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України, старший інспектор з особливих доручень відділу організації діяльності підрозділів поліції на воді Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України ОСОБА_4 виконує наступні завдання та обов`язки: бере участь у проведенні комплексних інспектувань, контрольних, цільових перевірок, наданні практичної допомоги підрозділам поліції на воді; за дорученням керівництва Управління виїжджає у службові відрядження для проведення комплексних інспектувань, контрольних, цільових перевірок, службових розслідувань, а також для надання практичної допомоги під час проведення відпрацювань та спеціальних операцій; під час проведення комплексних інспектувань, контрольних, цільових перевірок органів і підрозділів поліції вивчає організацію їх роботи за основними напрямами службової діяльності, у тому числі оперативно-розшукової діяльності, вносить пропозиції керівникам територіальних органів поліції та підрозділів поліції на воді щодо підвищення ефективності роботи підпорядкованих підрозділів на воді; здійснює організаційно-методичне забезпечення службової діяльності підрозділів, які здійснюють роботу по застосуванню безпілотної авіації, а також підрозділів поліції на воді територіальних органів Національної поліції України щодо виявлення та припинення правопорушень, які вчиняються на водних об`єктах, інфраструктурі водного та повітряного транспорту; сприяє в межах компетенції органам і підрозділам поліції в проведенні поліцейських операцій та спеціальних поліцейських операцій, припиненні діяльності організованих груп або злочинних організацій на території держави; виконує інші функції, які випливають з покладених на УАВП завдань та визначені законодавством України.

Крім того, відповідно до наказу заступника Голови Національної поліції України від 25.10.2023 за №2718 «Про відрядження поліцейських до ГУНП в Дніпропетровській, Запорізькій, Київській, Кіровоградській, Одеській, Полтавській, Хмельницькій, черкаській та Чернігівській областях» старший інспектор з особливих доручень відділу організації діяльності підрозділів поліції на воді Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України ОСОБА_4 у складі робочої групи відряджений з 28 жовтня по 26 листопада 2023 року до ГУНП в указаних областях.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого систематичного збагачення став на шлях злочинної діяльності за наступних обставин.

Так, на початку вересня 2023 року, точний час досудовим слідством не встановлено, у ОСОБА_4 , який є співробітником Управління авіації та поліції на воді НП України, виник злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання від свого знайомого ОСОБА_9 неправомірної вигоди за не створення штучних перешкод працівникам громадських формувань та приватним підприємцям під час здійснення останніми діяльності, пов`язаної з перевезенням пасажирів річковим та водним транспортом з причалу, на якому останній здійснює свою діяльність, реалізуючи який, він, діючи умисно, з корисливих мотивів, в ході спілкування по телефону повідомив ОСОБА_9 про те, що той має сплачувати йому на регулярній основі неправомірну вигоду у розмірі 150 гривень за кожного пасажира, яких перевізники, що користуються його причалом, вивозять на береги річок, на що отримав від ОСОБА_9 відмову, аргументовану непосильністю вимоги.

В подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, 16.09.2023 ОСОБА_4 вході спілкування з ОСОБА_9 повідомив останньому про те, що «проблеми», які виникли через його незгоду, у вигляді безпідставних зупинок поліцією баркасу та вилучення прав водія, виникатимуть постійно і тому готовий зменшити раніше вказану ним суму неправомірної вигоди до 100 гривень з одного пасажира.

ОСОБА_9 , реально сприймаючи висловлену ОСОБА_4 неправомірну вимогу та можливість виникнення більших перепон у здійсненні ним вказаної господарської діяльності, був вимушений погодитися на його умови щодо надання неправомірної вигоди у розмірі 100 гривень за одну людину, що у середньому становить близько 50000 гривень на тиждень, які йому слід акумулювати до того часу, як ОСОБА_4 повідомить про спосіб передачі.

В подальшому, 07.10.2023, о 18.15 год. ОСОБА_4 , реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , прибув до «Будинку рибака» за місцем перебування та здійснення ним господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , де отримав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 35000 гривень, у розрахунку 100 гривень за перевезену особу, яких на той час було обліковано близько 350 осіб, за не створення штучних перешкод працівникам громадських формувань та приватним підприємцям під час здійснення останніми діяльності, пов`язаної з перевезенням пасажирів річковим та водним транспортом з причалу, на якому останній здійснює свою діяльність.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, 03.11.2023, о 20.05 год., прибув на територію «Будинку рибака» за місцем перебування та здійснення господарської діяльності ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де отримав від останнього частину раніше обумовлених грошових коштів у розмірі 100 000 гривень у розрахунку 100 гривень на особу за перевезення 2000 пасажирів, за не створення штучних перешкод працівникам громадських формувань та приватним підприємцям під час здійснення останніми діяльності, пов`язаної з перевезенням пасажирів річковим та водним транспортом з причалу, на якому ОСОБА_9 здійснює свою діяльність.

Одразу після того, ОСОБА_4 було викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Загальна сума неправомірної вигоди, отриманої ОСОБА_4 склала 135000 гривень.

03.11.2023 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04.11.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 368 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди

Установлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується комплексом зібраних під час досудового розслідування та долучених до матеріалів клопотання доказів.

Перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний вчинив тяжкий злочин та розуміє що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі; знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати слідству іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У зв`язку з чим, слідчий за погодженням із прокурором, звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.1,2,3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити речі та документи які мають істотне значення для досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати слідству іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисники - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, пояснивши суду, що підозра є необґрунтованою, в додатках до матеріалів клопотання додано протокол допиту свідка ОСОБА_10 , який вказав, що ОСОБА_11 вимагав грошові кошти, а в підозрі пишеться що ОСОБА_12 . Інші докази не обґрунтовують підозру за ч.3 ст. 368 КК України, доказів вимаганя грошових коштів немає. Окрім цього, адвокати вважають, що ризики не обґрунтовані, з 25 років ОСОБА_4 працює в поліції, і не збирається переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, в нього вилучили закордонний паспорт, в період дії воєнного стану неможливо перетнути кордон, гроші також були вилучені, першочергові слідчі дії проведені, всі докази зібрані, а тому немає чого спотворювати чи знищувати, впливати на свідків також не має можливості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому ризик вчинення нових злочинів відсутній. А також адвокати повідомили, що розмір застави, який просить орган досудового розслідування, є непомірним.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами, а саме: матеріалами оперативного підрозділу УСБУ в Одеській області; заявою ОСОБА_9 про вчинення злочину; протоколом огляду місця події від 03.11.2023; протоколом обшуку від 03.11.2023 за адресою проживання ОСОБА_4 ; протоколом обшуку від 04.11.2023 авто Тойота 4раннер, який перебуває в користуванні ОСОБА_4 ; протоколом освідування особи від 03.11.2023; протоколом затримання ОСОБА_4 .

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і карається позбавлення волі на строк до 10 років, підозрюваний офіційно не працевлаштований, ніде не навчається, не одружений, дітей чи родичів-інвалідів на утриманні не має, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків, а тому є підстави вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що, згідно ст. 183 ч. 2 п.5 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що органом досудового розслідування проводяться першочергові слідчі дії з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; може знищити, сховати або спотворити речі та документи які мають істотне значення для досудового розслідування; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадженні.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваній у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В ході проведення досудового розслідування для встановлення окремих обставин важливими є документи, що знаходяться у володінні як ОСОБА_4 так і у володінні інших осіб, на яких він має вплив (встановлені органом досудового розслідування свідки). Вказані речі і документи не були в повній мірі отримані органом досудового розслідування раніше, враховуючи необхідність дотримання конспірації у ході здійснення слідчих дій до моменту затримання підозрюваного.

Таким чином, наявні обґрунтовані підстави вважати, що маючи доступ (безпосередній, або через інших осіб) до речей та документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, ОСОБА_4 у випадку незастосування щодо нього запобіжного заходу, або застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, матиме змогу знищити, приховати або спотворити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування. На даний час досудове розслідування знаходиться на початковому етапі, а тому вказаний ризик наявний та має високу вірогідність.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що:

-інкримінований підозрюваному злочин ймовірно вчинений у співучасті, що дозволяє йому координувати свої дії та показання;

- на цій стадії досудового розслідування не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

- в ході розгляду даного клопотання підозрюваному та адвокатам стали відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, з яких вони дізнались зміст його показань та особисті дані, що уможливлює вплив на останніх;

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обрані запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 ;

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаному ризику, передбаченому ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

03.11.2023 року ОСОБА_4 було в порядку ст.208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, 04.11.2023 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, то досудове розслідування має бути закінченим 04.01.2024 року.

Щодо розміру застави.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених у цій статті межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).

Окрім цього, відповідно до рішень ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року розмір застави повинен бути належною гарантією того, що заявник вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу, при визначенні розміру застави виправданим є врахування серйозності обставин справи.

Разом з цим, в рішенні від 13.01.2022 року у справі «Істоміна проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та інше.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У клопотанні слідчий просить застосувати до підозрюваного застави у розмірі 1305 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 3 502 620 гривень.

Слідчий суддя не погоджується із розміром застави, визначеним стороною обвинувачення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 3 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосований у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Дослідивши матеріали клопотання щодо розміру застави, слідчий суддя з урахуванням майнового та соціального стану підозрюваного, доведених ризиків, що застава у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Однак, застава у розмірі 1305 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, навіть з урахуванням майнового стану сім`ї ОСОБА_4 є непомірною. Органом досудового розслідування не надано достатніх доказів на обґрунтування саме такого розміру застави.

Згідно ЗУ «Про Державний Бюджет 2023 року» - 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 2684 гривень, а тому саме з цього розрахунку буде визначена сума застави.

На переконання слідчого судді, підозрюваному ОСОБА_4 слід визначити заставу у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 878 800 гривень. Ця сума, з урахуванням майнового стану підозрюваного та його родини, виявлених коштів під час обшуку, декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування не є явно непомірною для нього. В той же час вона є значною та, на думку слідчого судді, цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку з боку підозрюваного.

Зменшуючи суму застави, слідчим суддею враховано надана у судовому засіданні стороною захисту позитивна характеристика підозрюваного, наявність службових нагород та відзнак, враховано його сімейний стан, наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за які передбачає позбавлення волі до 10 років, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, його ролі у інкримінованому правопорушенні, доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю за доцільне обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі - 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60-ти днів в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 01.01.2024 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 700 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 1 878 800 (один мільйон вісімсот сімдесят вісім тисяч вісімсот) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за підозрюваного; провадження по справі 1-кс/522/6957/23.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком до 12.11.2023 року, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю - щосереди;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обчислюється з моменту фактичного затримання особи підозрюваного, а саме з 03.11.2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді буде складено та проголошено 08.11.2023 року о 16:30 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_13

06.11.2023