ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 137/317/22

провадження № 51-3807 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Вінниця, який проживає за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Літинський районний суд Вінницької області вироком від 28 грудня 2022 року засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 22 березня 2023 року змінив вирок стосовно ОСОБА_7 , виключив з його мотивувальної та резолютивної частин вказівку про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання, вказав, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту його затримання на виконання вироку.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 30 грудня 2021 року приблизно о 10:20, знаходячись у веранді будинку АДРЕСА_2 , що належить його знайомій ОСОБА_8 , таємно, шляхом вільного доступу, викрав зварювальний апарат «Кентавр СВ-300НМК», вартістю 1 733,85 грн, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із судовими рішеннями через порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК, оскільки у його підзахисного не було умислу на вчинення крадіжки, останній хотів лише спонукати ОСОБА_8 розрахуватись за виконану ним роботу. Вказує на те, що дії ОСОБА_7 не були таємними, забираючи зварювальний апарат, він попередив про це доньку потерпілої. Зазначає про те, що суд безпідставно послався на намір його підзахисного укласти угоду про примирення з потерпілою та на його негативну характеристику. Крім того, посилається на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на доводи його апеляційної скарги та постановив ухвалу з порушенням вимог КПК.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення, а кримінальне провадження - закрити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданій касаційній скарзі захисник зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до безпідставного засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК.

Проте викладені у касаційній скарзі доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому суд урахував:

- показання обвинуваченого про те, що 30 грудня 2021 року він приїхав до потерпілої додому робити гараж. Донька потерпілої ОСОБА_9 повідомила, що матері вдома немає. Після того, як до ОСОБА_9 зателефонували, вона вийшла в іншу кімнату, він крикнув їй, що йде та забирає зварювальний апарат в рахунок заборгованості за оплату праці. Мав бажання здати апарат в ломбард, з виручених грошей забрати свою частку, а решту - повернути потерпілій. Зазначив про те, що гроші в потерпілої не вимагав та взяв без дозволу неналежну йому річ;

- показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 допомагав їй з ремонтом - виготовляв металевий навіс біля будинку, у зв`язку з чим нею був придбаний зварювальний апарат, який зберігався у веранді будинку. Зранку 30 грудня 2021 року вона повідомила ОСОБА_7 про те, що їде по справах до м. Летичева Хмельницької області. Коли повернулась додому, виявила зникнення зварювального апарату, а донька ( ОСОБА_9 ) повідомила, що додому приходив ОСОБА_7 . Зазначила про те, що вона не дозволяла ОСОБА_7 брати її зварювальний апарат. Також повідомила, що вона приблизно 15 разів їздила до ОСОБА_7 додому, переказувала дружині останнього, аби той повернув апарат, і лише після звернення із заявою про крадіжку до поліції до її магазину принесли викрадену річ. Крім того, повідомила, що із ОСОБА_7 не домовлялась за суму оплати, давала йому якісь кошти за виконану роботу. 30 грудня 2021 року ОСОБА_7 не висував їй вимоги про повернення боргу;

- показання свідка ОСОБА_9 про те, що потерпіла є її матір`ю, а обвинуваченого знає з дитинства. 30 грудня 2021 року, коли її мати поїхала по справах, до них додому прийшов ОСОБА_7 , якого вона впустила у будинок. Вона виходила в іншу кімнату для телефонної розмови, а коли повернулась, то ОСОБА_7 вже не було, як і не було зварювального апарату, який належить її матері. Вона не чула, щоб ОСОБА_7 її кликав, не питав її дозволу взяти апарат. Її мати розраховувалась із ОСОБА_7 за виконану роботу потроху та неодноразово;

- показання свідка ОСОБА_10 про те, що вона працює у ломбарді та знає ОСОБА_7 , який перед Новим роком приходив до ломбарду та дізнавався, чи приймуть у нього зварювальний апарат. Вона відмовила ОСОБА_7 у прийнятті апарату;

- показання свідка ОСОБА_11 про те, що в січні-лютому 2022 року, коли вона працювала у сигаретному кіоску, який орендувався у ОСОБА_8 , отримала від ОСОБА_12 зварювальний апарат для передачі ОСОБА_8 ;

- показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_13 , який є його знайомим, під час телефонної розмови попросив повернути ОСОБА_8 зварювальний апарат, який зберігався в магазині «Водафон»;

- показання свідка ОСОБА_14 про те, що на прохання ОСОБА_7 залишив на зберігання в магазині «Водафон» коробку зі зварювальним апаратом. Через кілька днів зайшов ОСОБА_12 та повідомив, що має занести апарат власнику, оскільки ОСОБА_7 він не належить;

а також письмові докази:

- протоколи огляду місця події від 19 січня 2022 року, а саме - будинку, з якого було викрадено зварювальний апарат, та магазину тютюнових виробів, де був виявлений зварювальний апарат;

- висновок експерта № 532/22-21 від 26 січня 2022 року, відповідно до якого ринкова вартість зварювального апарату «Кентавр СВ 300НМК» станом на 30 грудня 2021 року становила 1 733,85 грн;

- протокол від 23 березня 2022 року пред`явлення свідку ОСОБА_10 особи для впізнання, згідно з яким вона впізнала ОСОБА_7 як особу, яка 31 грудня 2021 року намагалась здати їй речі в ломбард.

Суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив це інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, доведена поза розумним сумнівом.

Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ньому наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 3 ст. 374 КПК України.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів дійшла таких висновків.

Захисник зазначав про те, що у діях його підзахисного не було умислу на таємне викрадення чужого майна та корисливого мотиву, а відтак відсутня суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.

Положенням ст. 41 Конституції Українивизначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 185 КК крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою викрадення є прямий умисел, корисливий мотив та мета. Тобто суб`єкт злочину, протиправно вилучаючи майно, усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права; вилучення цього майна здійснюється всупереч волі його власника чи іншої особи, у володінні якої воно перебуває, але, незважаючи на це, винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

При цьому протиправність означає, що суб`єкт (винна особа) не має жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна, воно для нього є чужим.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, встановив, що поведінка обвинуваченого беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу саме на таємне викрадення чужого майна, оскільки ОСОБА_7 , знаходячись у ОСОБА_8 вдома, скориставшись відсутністю доньки потерпілої, викрав (забрав, привласнив) зварювальний апарат, який йому не належав, та який мав бажання реалізувати в ломбарді, щоб отримати за нього кошти. При цьому суд, врахувавши, що ОСОБА_7 вранці 30 грудня 2021 року під час зустрічі з потерпілою ОСОБА_8 не повідомив останню, що забере зварювальний апарат, не повідомив про таке бажання й свідка ОСОБА_9 , дійшов висновку про наявність ознаки таємності у діях ОСОБА_7 .

Також суд перевірив твердження захисника про існування між ОСОБА_7 та потерпілою цивільно-правових відносин й правомірно визнав їх безпідставними.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, встановивши у діях ОСОБА_7 усіх суб`єктивних ознак таємного викрадення чужого майна, дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді арешту, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального проступку, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, дані про особу винного, зокрема, те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується негативно, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК.

Суд апеляційної інстанції, в тому числі й за апеляційною скаргою захисника, доводи якої, за своїм змістом, аналогічні тим, що наведені у його касаційній скарзі, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Колегія суддів уважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість їхніх висновків щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, захисник у касаційній скарзі не навів.

Доводи захисника про необґрунтоване врахування судом заяви свідка ОСОБА_9 про намір ОСОБА_7 укласти угоду про примирення - для підтвердження винуватості, та відомостей з характеристики з місця проживання про схильність ОСОБА_7 до правопорушень - при призначенні покарання, колегія суддів уважає такими, що вцілому не спростовують висновків судів та не впливають на обґрунтованість судових рішень.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Літинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3