Справа №760/2463/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Солом`янського районного суду м. Києва клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або заставу, подане в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 20.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Луганськ, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 161 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, в обґрунтування якого адвокат посилається на те, що слідчим в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000169 від 20.02.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст.161 КК України.

29 грудня 2023 року слідча суддя Солом`янського районного суду м. Києва постановила ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 25.02.2024 року включно.

Відповідно до частини 1 статті 201 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Сторона захисту вважає доречним змінити запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, або визначити розмір застави, враховуючи сукупність наступних фактів.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_6 та його дружини. Так, ОСОБА_6 страждає на аденому простати, захворювання яке може спричинити тяжкі наслідки та в умовах тримання під вартою може набути гострої форми. ОСОБА_6 має пухлину простати. Особливими умовами щодо догляду за ним є обов`язкове його перебування в теплому місці, недопущення переохолодження, а також, особлива дієта. Разом із тим, ОСОБА_6 має роздвоєння нирки. Ці хвороби та особливості умов, яких потребує підозрюваний несумісні з умовами тримання під вартою.

30 січня 2024 року до філії ЦОЗ ДКВС України, з причини різкого погіршення стану, була направлена заява ОСОБА_6 про надання йому негайної медичної допомоги.

Крім того, дружина ОСОБА_6 , ОСОБА_7 08.01.2023 була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні №8 із загостренням енцефалопатії, гіпертонічною хворобою та тривожно-депресивним синдромом.

В умовах тримання під вартою стан ОСОБА_6 погіршується та набуває гострої форми. З огляду на зазначене тримання його під вартою може спричинити незворотні наслідки для його життя та здоров`я.

Зокрема, у поданні Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про припинення діяльності слідчого ізолятора через системні порушення прав людини, описані умови у яких тримаються під вартою громадяни. З аналізу зазначеного документу зрозуміло, що такі умови навіть для здорової людини є вкрай поганими. А для людини похилого віку, яка має серйозне захворювання це катування.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Щодо можливості зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. На думку сторони захисту належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 цілком можна забезпечити за допомогою запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Констатуючи порушення зазначеного пункту Конвенції під час розгляду справи «Александровська проти України», ЄСПЛ зауважив: «... ніщо не свідчить про те, що національні суди належним чином розглядали можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Хоча вони у загальних формулюваннях зазначили, що розглянули таку можливість, вони не вказали, чому жоден із цих запобіжних заходів не міг бути застосований.» (п. 111).

У справі «Худойоров проти росії», скарга № 6847/02, § 180). 102 ЄСПЛ зазначив, що суди виходили з того, що тяжкість пред`явленого заявнику обвинувачення мала таке переважаюче значення, що заявник не міг бути звільнений з-під варти з огляду на будь-які інші обставини (див., наприклад, визначення Московського міського суду, процитованого пункті 23 цієї постанови). ЄСПЛ стверджує, що будь-яка система, яка передбачає обов`язковість обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту до і під час суду, як така вступає в протиріччя з пунктом 3 статті 5 Конвенції, при тому, що на національній владі лежить обов`язок встановити і продемонструвати наявність конкретних обставин, переважують правило про повагу свободи особистості (див. постанову Європейського Суду від 7 квітня 2005 у справі «Рохліна проти росії», скарга № 54071/00, § 67, з додатковими посиланнями). У цій справі національна влада не вказала жодних конкретних обставин в обґрунтування постанов про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Щодо можливості визначення розміру застави. ОСОБА_7 надає гарантію про те, що у разі встановлення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, гарантує внесення грошової застави.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, по-перше, не визначати заставу у таких випадках не є обов`язком слідчого судді. А, по-друге, при прийнятті такого рішення слідчий суддя має, перш за все проаналізувати обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ «Pirazyan v. Armenia», констатуючи порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку із відмовою національного суду звільнити його під заставу на підставі тяжкості обвинувачення, зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про звільнення або взяття під варту особи, зобов`язані розглянути альтернативні заходи для забезпечення її явки під час судового провадження. Так, ця стаття передбачає не лише право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", але й те, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (див. рішення у справі Jablonski v. Poland, № 33492/96, параграф 83, 21 грудня 2000 року). Суд далі зазначає, що він раніше визнавав порушення пункту 3 статті 5 у низці справ, у яких клопотання про заставу відхилялося автоматично в силу закону (див. рішення у справах Caballero v. theUnitedKingdom [GC], № 32819/96, параграф 21, ECHR 2000II, та S.B.C. v. theUnitedKingdom, № 39360/98, параграфи 23-24, 19 червня 2001 року). У справі клопотання заявника про звільнення під заставу було відхилено подібним чином, на підставі того, що він обвинувачувався у злочині, який відповідно до статті кримінального закону вважався тяжким. Суд дійшов висновку, що таке автоматичне відхилення клопотань заявника про заставу, за відсутності будь - якого судового контролю за конкретними обставинами його тримання під вартою, було несумісним з гарантіями пункту 3 статті 5.

Тому відмова у визначенні розміру застави, при посиланні лише на обставини злочину, який інкримінується, суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини.

Тим більше підозрюваному інкримінується частина 1 статті 111 КК України, тобто на думку сторони обвинувачення подія відбулась до широкомасштабного вторгнення і до введення воєнного стану, отже немає законодавчих обмежень щодо обрання альтернативних запобіжних заходів.

Обставини за ст. 178 КПК України. Так, фактичними обставинами є те, що ОСОБА_6 є не судимим, раніше не притягувався до жодної кримінальної відповідальності, має сім`ю, міцні соціальні зв`язки за місцем проживання. ОСОБА_6 є членом Конгресу літераторів України, має нагороди «Почесний працівник держрезерву України», «Знак пошани держкомрезерву», «Почесний працівник Держенергонагляду України», є автором творів.

Щодо неконституційності частини шостої статті 176 КПК України та абзацу 8 частини четвертої статті 183 КПК України.

Частина шоста статті 176 КПК України:«Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті».

Абзац 8 частини четвертої статті 183 КПК України. «Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України».

Положення Конституції України, яким не відповідають положення частини шостої статті 176 та абзацу 8 частини четвертої статті 183 КПК України:

Частини перша та друга статті 29 Конституції України: «Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Частина третя статті 22 Конституції України: «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Частина перша статті 24 Конституції України: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом».

Частини перша та друга статті 8 Конституції України: «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй».

Частина друга статті 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».

Крім того, підозрюваному інкримінується ч.1 ст. 111 КК України, тобто за версією сторони обвинувачення діяння було вчинено до прийняття ч. 6 ст. 176 КПК України, у зв`язку із чим ця норма не може бути застосована до підозрюваного, у той же час аналогічна норма ч. 5 ст. 176 КПК України вже визнавалась раніше неконституційною. Слід зауважити, що у справі «Ганиш проти України» заявнику (який також є особою похилого віку) також інкримінувалась ч.1 ст. 111 КК України і його утримання під вартою та цілодобовим домашнім арештом було визнано таким, що суперечить пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зокрема, через «використання припущень у зв`язку з відсутністю будь-яких обґрунтованих підстав щодо ризиків втечі або перешкоджання правосуддю; відсутність оцінки особистої ситуації заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; не розглянуто можливість застосування інших запобіжних заходів».

Слід підкреслити і незаконність затримання без ухвали слідчого судді всупереч чисельній практиці ЄСПЛ («Вадим Мельник проти України», «Александровська проти України», «Ліфінцев та інші проти України», «Ушаков та інші проти України» тощо.

Слід зазначити і на порушення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з огляду на порушення презумпції невинуватості щодо підозрюваного як у протоколі затримання де категорично стверджується про винуватіть підозрюваного (про вчинення ним злочину), так і на сайті СБУ.

Відповідно до пункту 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним..

Відповідно до статей 3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Згідно з практикою ЄСПЛ, особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, повинна бути завжди звільнена до завершення судового процесу, якщо тільки держава не зможе довести, що наявні "доречні та достатні" причини для обґрунтування продовження її тримання під вартою (див. Рішення у справах Smirnova v. Russia, заяви №№ 46133/99 та 48183/99, параграф 58, ECHR2003IX(витяги); Beccievv. Moldova, № 9190/03, параграф 53, 4 жовтня 20 05 року; та Khodorkovskiyv. Russia, № 5829/04, параграф 182, травня 2011 року).

З огляду на викладене, на підставі ч. 1 ст. 201 КПК України захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з даним клопотанням, в якому просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

У судовому засіданні захисник підтримав клопотання та доводи викладені в ньому, зазначивши, що підставами для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є його незадовільний стан здоров`я та стан здоров`я його дружини, які погіршуються. Крім того ОСОБА_6 раніше не судимий, раніше не притягувався до жодної кримінальної відповідальності, має сім`ю, міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, є членом Конгресу літераторів України, має нагороди «Почесний працівник держрезерву України», «Знак пошани держкомрезерву», «Почесний працівник Держенергонагляду України», є автором творів. Крім того зазначив, що положення ч.8 ст.176 КПК України та абзацу 8 ч. 4 ст. 183 та КПК України є неконституційними та визначають право слідчого судді, суду, а не обов`язок. Просив клопотання задовольнити та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку захисника, просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив що ризики, встановлені судом при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати. Крім того органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 має паспорт громадянина російської федерації.

Заслухавши доводи захисника, підозрюваного та прокурора, дослідивши матеріали додані до клопотання та матеріали досудового розслідування, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до ч.4 ст. 200 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Поряд з цим, частиною 5 ст. 201 КПК України конкретизовано, що слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

В судовому засіданні встановлено, що подане захисником клопотання відповідає вимогам ст. 201 КПК України та подано не раніше 30 днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Як встановлено у судовому засіданні у провадженні слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 20.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000169 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст.161 КК України.

29.12.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.12.2023, відповідно до вимог ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопоуршень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 161 КК України.

29 грудня 2023 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у справі 760/30776/23 (провадження 1-кс/760/12700/23) до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25.02.2024 року включно без визначення розміру застави.

Оцінюючи клопотання адвоката, суд приймає лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку, судом, встановленим законом, надані відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для застосування запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Вирішуючи питання наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі - Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора та вважає, що надані ним у судовому засіданні докази в своїй сукупності свідчать про те, що ризики, визначені в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29.12.2023, не зменшились та продовжують існувати, особливо враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_6 має паспорт громадянина російської федерації, отриманий 23.10.2023.

При цьому захисник взагалі не враховує існування ризиків у своєму клопотанні та не зазначає, що вказані ризики за плином часу зменшились чи нівельовані повністю.

Щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя зауважує, що, відповідно до ЗУ «Про попереднє ув`язнення» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1993, № 35, ст.360 зі зімнами та доповненнями) передбачено медичне обслуговування осіб, взятих під варту та ОСОБА_6 реалізує таке право, що підтверджується змістом клопотання.

Посилання сторони захисту щодо неконституційності вимог ч.8 ст.176 КПК України та абзацу 8 ч. 4 ст. 183 та КПК України слідчий суддя не приймає до уваги та не вирішує, оскільки це не входить до повноважень слідчого судді.

Суд вважає, що сторона захисту довела наявність міцних соціальних зав`язків підозрюваного, який позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні дружину з вадами здоров`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є членом Конгресу літераторів України, має нагороди «Почесний працівник держрезерву України», «Знак пошани держкомрезерву», «Почесний працівник Держенергонагляду України, але вважає, що цих підстав замало для зміни йому запобіжного заходу.

На підставі досліджених матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, суд, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які, встановлені 29.12.2023 судом, визначеним законом при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді триманні під вартою, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, а також те, що він раніше не судимий, одружений та має на утриманні дружину з вадами здоров`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи доводи сторони захисту, викладені на користь підозрюваного ОСОБА_6 суд вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому досудовому розслідуванні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки та нетяжкого злочину проти інших особистих прав і свобод людини і громадянина, вчинених в умовах воєнного стану у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню встановлених процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, суд виходить з інтересів стабільного надійного існування та життєдіяльності нації, збереження її фізичного і морального здоров`я та необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а тому, оцінюючи в сукупності всі обставини, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, суд вважає, що застосування до підозрюваного іншого забіжного заходу на даній стадії процесу не забезпечить його належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим вважає недоцільним застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки більш м`який запобіжний захід не може бути достатнім для запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.110,131,132,176-178, 183,186,193,194,196,197,369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотанні - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1