Справа № 302/1404/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2023смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я об`єднане кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Торун Міжгірського району Закарпатської області, не одруженого, утриманців немає, не працюючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді - стрільця помічника гранатометника першої штурмової роти, солдат, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.126-1,126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

15.11.2021 року біля 14 год. 10 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою АДРЕСА_2 за місцем проживання затіяв сварку, в ході якої виражався нецензурними словами в адресу співмешканки ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області № 302/1506/21 (провадження № 3/302/713/21) від 28.12.2021 року та йому призначено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 60 годин.

Крім того, 19.11.2021 року, біля 13 год. 00 хв., знаходячись в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 вчиняв домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно ОСОБА_5 , а саме виражався нецензурною лайкою в її адресу та ображав її, внаслідок чого ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Міжгірського районного суду № 302/1318/21 (провадження №3/302/618/21) від 19.11.2021 року та йому призначено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин.

29.12.2021 року вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ст.126 ч.1 КК України та поніс покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень у виді арешту на строк три місяці (справа №302/726/21 (провадження №1-кп/302/115/2123).

Однак ОСОБА_4 , відбувши вищевказане покарання, на шлях виправлення не встав та продовжив свої протравні дії відносно потерпілої ОСОБА_5 ,, які виявились в наступному.

22.01.2022 року біля 13 год. 40 хв., знаходячись в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме нецензурно виражався в її адресу, внаслідок чого ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області № 302/115/22 (провадження №3/302/149/22) від 26.01.2022 року та йому призначено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 50 годин.

Крім того, 26 липня 2022 року близько 00 год. 50 хв. ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вступив у сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 та в ході якої ображав її нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що підтверджується постановою Міжгірського районного суду № 302/851/22 (провадження №3/302/581/22) від 18.08.2022 року, якою ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент покарання відповідало сумі 340,00 грн.

В подальшому, 10.11.2022 року, біля 01 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , повторно вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки

ОСОБА_5 , а саме нецензурно виражався в її адресу та в подальшому, схопивши її за горло, наніс один удар в область попереку, внаслідок чого, побоюючись за свою безпеку, потерпіла була змушена покинути будинок та на протязі деякого часу бути відсутньою по місцю проживання, що принесло останній фізіологічні, психологічні страждання та погіршило якість життя потерпілої.

Крім того, 27.07.2023 о 00.50 год. ОСОБА_4 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме виражався в бік останньої нецензурною лайкою.

Крім того, 01.08.2023 о 03.30 год., ОСОБА_7 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме виражався в бік останньої нецензурною лайкою, чим вчинив повторно протягом року домашнє насильство психологічного характеру.

У подальшому, 07.08.2023 року о 15.30 год., ОСОБА_7 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме виражався в бік ОСОБА_5 нецензурною лапкою, чим вчинив повторно протягом року домашнє насильство психологічного характеру.

Крім того, 29.08.2023 року о 22.00 год., ОСОБА_7 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, вчинив домашне насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме виражався в бік останньої нецензурною лайкою, чим вчинив повторно протягом року домашне насильство психологічного характеру.

Внаслідок вищевказаних дій 20.09.2023 року ОСОБА_4 був притягнутий Міжгірським районним судом Закарпатської області до адміністративної відповідальності.

Однак, ОСОБА_4 , не вставши па шлях виправлення, продовжив свої протравні дії, пов`язані з домашнім насильством, які виявились у наступному.

22.10.2023 року, близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_8 , а саме нецензурно виражався в її адресу, а також стягнув ОСОБА_5 за ногу з печі, після чого долонею правої руки наніс ОСОБА_5 один удар в область голови та один удар правою рукою в область попереку, що принесло потерпілій ОСОБА_5 фізіологічні, психологічні страждання та погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 27.11.2023 року кримінальне провадження № 0000229 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України (справа № 302/2010/23, провадження №1-кп/302/192/23) та кримінальне провадження №0000180 від 18.11.2022 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України (справа №302/1404/22, провадження №1-кп/302/30/23) об`єднано в одне провадження, та присвєно об`єднаному провадженню Єдиного реєстраційного номеру справи №302/1404/22 (провадження №1-кп/ 302/30/23).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України у об`єднаному кримінальному провадженні визнав повністю, проти фактичних обставин, викладених в обвинувальних актах не заперечує, кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення не оспорює та в судовому засіданні пояснив про обставини вчинених ним правопорушень, вказавши, що дійсно неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_5 за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 та яке виражалося у словесних образах, висловлюванні у її бік нецензурною лайкою. Відносно нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення та він притягувався за це до адміністративної відповідальності. Також, 10.11.2022 року близько о 01-30 год., за місцем проживання ОСОБА_5 , між ним та співмешканкою знову виникла сварка, та в ході якого він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та наніс один удар в область спини, після чого ОСОБА_5 викликала поліцію. Крім того, 22.10.2023 року, знаходячись за вищевказаною адресою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він ображав нецензурною лайкою співмешканку ОСОБА_5 , потім стягнувши її з печі, наніс один удар долонею правової руки в область голови та удар в область попереку, після чого ОСОБА_5 зателефонувала на лінію «102» та викликала працівників поліції. Вказує, що на сьогоднішній день він проживає за місцем своєї реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , окремо від потерпілої ОСОБА_5 . У вчиненому щиро розкаюється. свою вину визнає повністю, про скоєне шкодує, в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_5 та запевнив суд, що належні та відповідні висновки для себе зробив, подібного більше не повториться та просить суд суворо його не карати та не позбавляти волі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила фактичні обставини, які викладені в обвинувальних актах, та зазначила про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є її цивільним чоловіком, з яким вона проживала у незареєстрованому шлюбі тривалий час, 16 років та мешкали за адресою: АДРЕСА_2 . По суті пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення суду пояснила, що протягом 2022 року та поточного 2023 року ОСОБА_4 неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство, в ході якого виражався нецензурною лайкою на її адресу, при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував сімейні конфлікти, та вона змушена була викликати працівників поліції, які по приїзду складали адміністративні протоколи та ОСОБА_4 неодноразово притягували до адміністративної відповідальності. Також, 10.11.2022 року та 22.10.2023 року ОСОБА_4 , знаходячись за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, а також наніс удари по голові та спини, та побоюючись за своє здоров`я та безпеку, вона викликала працівників поліції. Також ОСОБА_5 наголосила, що на теперішній час вона разом з ОСОБА_4 не проживають, спільне господарство не ведуть, стосунки між ними фактично припинені, його особистих речей у її будинку практично немає. При цьому, на суворій мірі покарання відносно ОСОБА_4 вона не наполягає, цивільний позов не заявляє та вказує, що ОСОБА_4 попросив у неї вибачення, та просить суворо його не карати та не призначати ОСОБА_4 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_9 , дослідженням матеріалів у об`єднаному провадженні, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Враховуючи вищенаведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин об`єднаного кримінального провадження прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 за обставинами, зазначеними органом досудового розслідування в обвинувальних актах.

Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною повністю, його дії судом кваліфікуються за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, про скоєне шкодує, в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_9 , також в ході судового розгляду провадження активно сприяв встановленню істини по даному об`єднаному кримінальному провадженню, що суд відносить до обставин, які пом`якшують його покарання.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить вчинення ним кримінального правопорушення повторно та рецидив злочинів; та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, вищевказаними умисними діями, солдат ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно потерпілої ОСОБА_5 , з якою останній перебував у сімейних відносинах.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст..89 КК України, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, однак певних висновків для себе не зробив та знову вчинив ряд кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України, які, відповідно до положень ст.12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів. Також, на теперішній час ОСОБА_4 не працює, суспільно-корисною працею не займається, на даний час обліковується військовослужбовцем у Збройних Силах України, постійного джерела прибутку та регулярного доходу немає, проте має постійне місце та чітко визначене місце проживання, за яким характеризується посередньо, проте мав нарікання з боку співмешканки з приводу його агресивної поведінки та зловживання спиртними напоями, що вбачається з характеристики Соймівського старостинського округу від 22.11.2022 року за № 255, на утриманні неповнолітніх дітей немає, на теперішній час ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває, певної групи інвалідності немає.

Згідно положень ч.2 ст.50, ч.2 ст.65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи характер кримінальних діянь і спосіб їх вчинення, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, а також враховуючи висновок органу пробації від 26.12.2023 року, викладеному у досудовій доповіді щодо ОСОБА_4 , з якої вбачається, що наявний високий ризик небезпеки для суспільства (а.с.55-61), а також приймаючи до уваги позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка цивільний позов у даному провадженні не заявляє, на суворій мірі покарання не наполягає та просить призначити ОСОБА_4 покарання, не пов`язане з позбавлення волі, а тому суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, яке не пов`язаного з ізоляцією його від суспільства та знаходить достатні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.75 КК України та звільнення його від покарання з випробуванням, з іспитовим строку тривалістю у два роки.

При цьому, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України, суд не застосовує положення ст.70 КК України, оскільки відповідно до приписів статті 33 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. Та, приймаючи до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених однією статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, а саме статтею 126-1 КК України, за жодне з яких ОСОБА_4 не було засуджено, а тому правових підстав для застосування ч.1 ст.70 КК України, суд не вбачає.

Крім того, у даному провадженні суд також вважає за необхідне наголосити на наступному.

Як зазначається у частині 6 статті 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Згідно вказаного Закону, кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Як передбачать положення ч.2 ст.76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Так, законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 року (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст.35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства. При цьому ст.2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтях КК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у даній конкретній ситуації, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив ряд кримінальних правопорушень (злочинів), пов`язаних із домашнім насильством.

Частини 1 та 3 ст.91-1 КК України встановлюють, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Судом у даному кримінальному провадженні встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 систематично порушуються права потерпілої ОСОБА_9 і неповнолітніх, малолітніх дітей, які проживають разом з потерпілою і також можуть страждати від психологічного насильства з боку ОСОБА_4 .

А тому, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та його репутацію, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язок у виді заборони перебувати в місці проживання потерпілої ОСОБА_5 на строк три місяців, який, за потребою, може бути продовжений на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців. Саме комплексний підхід, у даному випадку, на думку суду, є найбільш дієвим, оскільки метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх.

З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його віку, матеріального та сімейного стану, приймаючи до уваги відсутність на теперішній час матеріальних та моральних претензій з боку потерпілої ОСОБА_5 , якою цивільний позов про відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди у даному об`єднаному провадженні не заявлено, а тому суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства та знаходить підстави для застосування положень ст.ст.75,76 КК України та звільнення ОСОБА_4 від покарання протягом випробувального строку тривалістю у два роки. Крім того, таке покарання, на думку суду, є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання обвинуваченого та дасть йому можливість замислитися щодо своєї поведінки та наслідків вчинених ним протиправних діянь.

Підстав для застосування положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід в ході досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді одного року шість місяців обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком - два роки, із покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.1 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальний захід, відповідно до якого покласти на нього обов`язок у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, а саме потерпілою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк три місяці.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: ОСОБА_1