11.12.2023
Справа №642/5427/23
Провадження №1-кс/642/3887/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову від 01.11.2023 слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001320 від 28.06.2023, -

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2023 року заявник звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_6 від 01 листопада 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001320 від 28.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.371 КК України, зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву про залучення ОСОБА_4 в якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та вручити йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

В обґрунтування скарги зазначено, що 14.08.2023 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_6 з заявою про визнання потерпілим ОСОБА_4 , надання пам`ятки потерпілого. 23.08.2023 року постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.10.2023 вказана постанова була скасована. Проте 01.11.2023 слідчим знов було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим, яку заявник вважає передчасною, невмотивованою, винесеною з порушеннями вимог ст. 55 КПК України, з ігноруванням практики Європейського суду з прав людини, а тому просить скаргу задовольнити.

В судове засідання представник заявника надав заяву, в якій просив розглядати скаргу за його відсутності та заявника, скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Слідчий та прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином, заяви про розгляд скарги за їх відсутності суду не подавали.

Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 1ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Судом встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) перебуває кримінальне провадження №0001320 від 28.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.371 КК України.

14.08.2023 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_6 з заявою про визнання потерпілим ОСОБА_4 , надання пам`ятки потерпілого.

23.08.2023 року постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні з мотивів не встановлення об`єктивних даних, які б свідчили про наявність спричинення ОСОБА_4 окремими службовими особами ВП № 2 (м.Люботин) ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області, будь якої моральної, фізичної та майнової шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.10.2023 вказана постанова була скасована.

19.10.2023 представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 повторно звернувся до Другого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві із заявою про визнання ОСОБА_4 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, долучивши ухвалу суду.

01 листопада 2023 року постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0001320 від 28.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.371 КК України відмовлено у визнані потерпілим ОСОБА_4 .

Згідно постанови слідчого, на даний час не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність спричинення ОСОБА_4 окремими службовими особами ВП № 2 (м.Люботин) ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області, будь якої моральної, фізичної та майнової шкоди.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин- надсилається їй.

Постанова слідчого в кожному випадку має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати вимогам кримінального процесуального закону, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Так, виходячи з змісту п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України, постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наявність чи відсутність моральної чи матеріальної шкоди, розмір такої шкоди підлягають доведенню під час досудового розслідування, під час якого заявник повинен користуватися всіма правами потерпілого: заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо заподіяної шкоди, тощо.

Згідно постанови Пленуму ВССУ від 03 червня 2016 року «Про практику вирішення слідчими суддями питань, пов`язаних із слідчими (розшуковими) діями» зазначено, що здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні є обов`язком слідчого судді та про те, що відповідно до ч. 2 ст.307 КПК слідчий суддя за результатами розгляду скарги може постановити ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого, прокурора; 2) зобов`язання вчинити певну дію; 3) зобов`язання припинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого такою, що містить в собі лише формальні ознаки процесуального рішення без відповідної мотивації.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_4 як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння ОСОБА_4 певної шкоди, не проведено його допит, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_4 від 19.10.2023, що не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.110 цього Кодексу.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесенні виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 23.08.2023 року, такою, що винесена передчасно без належної мотивації та достатнього обґрунтування.

У силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень однак слідчий до суду не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав, доводів скаржника, його представника не спростував.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Представник скаржника, наступною вимогою в скарзі зазначає, вимогу зобов`язати слідчого повторно розглянути питання щодо залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого, яка підлягає задоволенню, оскільки є логічною та послідовною дією при скасуванні постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_4 як потерпілого.

Щодо інших вимог, а саме залучення ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні, вручення пам`ятки про права та обов`язки, суд приходить до наступного.

Чинним КПК України не передбачене право слідчого судді зобов`язувати слідчого визнати особу потерпілою у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що вимоги ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні та зобов`язання слідчого винести відповідну постанову є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.55, 110, п.5 ч.1 ст.303, ст.307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову від 01.11.2023 слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001320 від 28.06.2023 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 01.11.2023 року в кримінальному провадженні № 0001320 від 28.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 371 КК України, про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Зобов`язати слідчого Другого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_6 та/або інших слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001320 від 28.06.2023 року за ч.1 ст.371 КК України, повторно розглянути заяву про залучення ОСОБА_4 як потерпілого в кримінальному провадженні №0001320 від 28.06.2023 року та про результати її розгляду повідомити заявника відповідно до вимог ст. 220 КПК України

В іншій частині вимоги скарги залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду, згідно вимог ч. 2 ст. 21 КПК України, ч. ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання ухвали має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом

Слідчий суддя ОСОБА_1