Справа № 276/66/19
Провадження по справі№ 1-кп/276/6/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження №0000016 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рижани Хорошівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, непрацюючого, не є особою з інвалідністю, в силу положень ст. 89 КК України - не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,

з участю учасників справи:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

22.12.2018 близько 12 год. 00 хв. у ОСОБА_3 , коли він перебував за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна з домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у вказаний день та час ОСОБА_3 прийшов до вищевказаного домоволодіння, де переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони не будуть помічені з боку власника та сторонніх осіб, за допомогою сили рук пошкодив скобель навісного замка на вхідних дверях до будинку, після чого, проник до його середини.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 перебуваючи в середині спальної кімнати будинку за допомогою сили рук демонтував з цегляної печі металеву плиту, вартістю 345 грн. 00 коп., та поклав до полімерного мішка білого кольору, який перебував у вказаній кімнаті.

У подальшому, ОСОБА_3 з викраденим майном залишив місце скоєного злочину, заподіявши ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 345 грн. 00 коп.

Крім того, повторно, 20.04.2019 близько 21 год. 00 хв. у ОСОБА_3 , який знаходився у літній кухні домоволодіння АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення продуктів харчування з морозильної камери, що знаходиться у вказаній літній кухні, належних ОСОБА_7 .

У вказаний день, час та місці ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, та вони не будуть помічені з боку власника і сторонніх осіб, за допомогою сили рук відчинив дверцята та в подальшому з нижньої полиці морозильної камери викрав 2 кг сала, вартістю 60 грн 00 коп. за один кілограм, 2 кг м`яса, вартістю 110 грн 00 коп. за один кілограм, тушку качки вагою 2 кг 200 г., вартістю 80 грн 00 коп. за один кілограм. З викраденими продуктами харчування ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 516 грн. 00 коп.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю, відмовившись від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні підтверджується сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів та досліджених під час судового розгляду.

Так, по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_6 вина ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що з будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 , який належить йому, було вчинено крадіжку старої металевої пічної плити. Зазначив, що вказаною плитою давно не користувалися, оскільки у цьому будинку ніхто тривалий час не проживав. ОСОБА_3 проживав практично навпроти будинку, з якого було вчинено крадіжку. Останній знав, що в цьому будинку ніхто не живе. Про факт крадіжки ОСОБА_6 дізнався від племінника ОСОБА_8 , який також повідомив йому, що плиту вкрав ОСОБА_3 . Після того, як працівники поліції оформили документи з приводу крадіжки, ОСОБА_6 спілкувався із ОСОБА_3 , якого знав до вказаної події. ОСОБА_3 зізнався йому, що взяв пічну плиту в його будинку. Подальшою долею плити, а саме куди її подів ОСОБА_3 , він не цікавився. Жодних претензій до обвинуваченого він не має.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що в грудні 2019 року прийшов до будинку по АДРЕСА_4 , який належить його прабабі та побачив, що з вказаного будинку зникла пічна металева плита, яка була на 2 вирізи під кружки. ОСОБА_3 в цей час проживав у будинку, який знаходиться навпроти вказаного будинку. Оскільки він жив близько 3 років у селі Зубринка, тому знав що у будинку, який належить ОСОБА_6 , ніхто не проживає. На наступний день після виявлення крадіжки ОСОБА_9 повідомила йому, що бачила як ОСОБА_3 ніс зі сторони будинку ОСОБА_6 якийсь предмет у білому поліетиленовому мішку. При цьому інші будинки за будинком ОСОБА_6 відсутні. Також ОСОБА_8 повідомив, що зі слів його тітки ОСОБА_7 , ОСОБА_3 викрав у неї тушку качки та м`ясо.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що ОСОБА_3 на час вчинення крадіжки з будинку в АДРЕСА_4 проживав декілька років. У вказаному будинку була піч, на якій знаходилась металева плита з двома вирізами. Вона сама не була очевидцем події, однак їй розповіли, що саме ОСОБА_3 викрав цю плиту. В день крадіжки плити ОСОБА_9 бачила, як ОСОБА_3 ніс якийсь предмет. Крім того, свідок зазначила, що від ОСОБА_7 дізналась про крадіжку ОСОБА_3 тушки качки, яка належала ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 повідомила в судовому засіданні, що знає ОСОБА_3 та у 2018 році в день крадіжки, ближче до вечора, бачила як обвинувачений зі сторони будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , ніс на спині до себе у будинок, який розташований поблизу вказаного домоволодіння, квадратний предмет у білому поліетиленовому мішку. Про вчинення крадіжки дізналася від працівників поліції. Також свідок чула, що в селі Зубринка вчинено крадіжку у ОСОБА_7 тушки качки чи курки.

Крім того, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення також підтверджується письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження, зокрема даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.01.2019, за змістом якого ОСОБА_6 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, звернувся до Хорошівського відділення поліції із заявою про вчинення злочину, оскільки в період часу з 17.12.2018 по 23.12.2018 невідома особа шляхом пошкодження скоби вхідних дверей до будинку АДРЕСА_4 , викрала металеву плиту (т.2, а.сп.4);

- протоколу огляду місця події від 08.01.2019 з ілюстративною фототаблицею до нього, згідно з якими було оглянуто будинок АДРЕСА_2 , зафіксовано загальний вигляд вказаного будинку, його вхідних дверей, вигляд запірного пристрою на дверях будинку, вхідних дверей до вітальної кімнати вказаного будинку, вигляд печі, з якої було викрадено металевий верх плити. Також було виміряно отвір для плити розміром 80х40 см (т.2, а.сп.6-9);

- заяви ОСОБА_6 від 12.01.2019 про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000016 звіту №190111/05-Л про проведення незалежної оцінки плити чугунної 2 комфорочної, яку в нього було викрадено з буд. АДРЕСА_2 . Також в заяві зазначено про викрадення разом з плитою полімерного мішка білого кольору, який не становить для нього матеріальної цінності (т.2, а.сп.10);

- звіту №190111/05-Л про проведення незалежної оцінки плити чугунної 2 комфорочної, підготовленого Житомирською товарною агропромисловою біржею за замовленням ОСОБА_6 , згідно з яким вартість оцінюваного майна становить 347,00 гривень;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 14.01.2019 за участі ОСОБА_3 з відповідною ілюстративною фототаблицею до протоколу, відповідно до яких ОСОБА_3 відтворив на місці механізм своїх дій при вчиненні кримінального правопорушення, вказав на будинок по АДРЕСА_4 , звідки він 22.12.2018 близько 12 год. 00 хв. викрав металеву плиту, а також на піч, з якої ним було викрадено верх плити на два кружки. Даний протокол ОСОБА_3 особисто підписав без жодних зауважень. (т.2, а.сп.39);

- висновку експерта №СЕ-19/106-23/4504-ТВ від 04.05.2023, відповідно до якого вартість пічної двоконфорочної металевої плити розміром 80х40 см станом на 22 грудня 2018 року могла становити 345,00 гривень (т.3 а.сп.165).

Стосовно клопотання захисника про визнання недопустимими всіх доказів, які зібрано органом досудового розслідування по факту викрадення металевої плити з будинку, що належить ОСОБА_6 , з підстав того, що в матеріалах кримінального провадження № 000016 від 08.01.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України відсутня постанова про призначення групи прокурорів, то суд зазначає наступне.

Так, після заявлення захисником вказаного клопотання прокурором в судовому засіданні від 27.01.2022 надано постанову заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 від 08.01.2019 про призначення групи прокурорів, відповідно до якої по кримінальному провадженню № 000016, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено групу прокурорів у складі: прокурорів Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т. 2, а.сп. 174).

Крім того, наявність зазначеної постанови про призначення групи прокурорів на час проведення досудового розслідування підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування, долученим до обвинувального акту, а також копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого 14.01.2019 року, за змістом якого процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює група прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.2, а.сп.246).

Також суд зазначає, що доказів того, що вказана постанова підроблена, або ж за фактом підробки документа розпочато кримінальне провадження, суду не надано та інформація щодо цього відсутня. Разом з тим, законність прийняття постанови про призначення групи прокурорів не є предметом даного судового розгляду.

З огляду на викладене вище, постанова заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 від 08.01.2019 є належним та допустимим процесуальним документом на підтвердження визначення групи прокурорів для розслідування кримінального провадження № 000016.

Стосовно визначення вартості металевої плити, то на стадії досудового розслідування потерпілим надано звіт №190111/05-Л про проведення незалежної оцінки плити чугунної 2 комфорочної, підготовленого Житомирською товарною агропромисловою біржею за замовленням ОСОБА_6 , згідно з яким вартість оцінюваного майна становить 347,00 гривень.

Крім того, зважаючи на висловлену позицію сторони захисту щодо недопустимості всіх доказів, зібраних органом досудового розслідування, зокрема оспорювання вартості майна, яке викрадено, за клопотанням прокурора, що було заявлене після дослідження письмових документів та допиту всіх свідків, суд, з метою не порушення принципу змагальності та керуючись положеннями ч.1 ст. 332 КПК України, ухвалою від 23.03.2023 призначив судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо визначення ринкової вартості бувшої у використанні пічної двоконфорочної металевої плити розміром 80x40 см.

Захисник та обвинувачений були присутні при розгляді клопотання прокурора про призначення судом товарознавчої експертизи та мали можливість поставити перед експертом питання, які їх цікавлять, однак таким правом не скористались.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-23/4504-ТВ від 04.05.2023 недопустимим доказом, оскільки експертиза призначалася судом відповідно до положень ст. 242, 332 КПК України, детальне мотивування якої наведено в ухвалі суду від 23.03.2023, а експертом надано висновок з дотриманням вимог ст. 69 КПК України, п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, п.1.5 розділу ІV Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998. При цьому висновок експерта №СЕ-19/106-23/4504-ТВ від 04.05.2023 містить посилання на використані під час проведення експертизи інформаційні джерела, опис проведеного дослідження, обґрунтування вибраного методичного підходу визначення ринкової вартості об`єкта дослідження та її розрахунок, а також надано обґрунтовану відповідь на поставлене судом питання щодо ринкової вартості пічної металевої плити на дату її викрадення, зазначену в обвинувальному акті, в межах якого судом проводився судовий розгляд кримінального провадження.

Експерт, в силу положень ст. 69 КПК України, міг відмовитися від надання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, або ж неможливості провести експертизу. Разом з тим, експертне дослідження проведено, висновок на поставлене питання надано, а тому відсутні підстави вважати, що для проведення судової експертизи йому не вистачало певних матеріалів чи самого предмета.

Також суд зазначає, що захист не був позбавлений права заявити клопотання про виклик експерта для допиту з метою роз`яснення його висновку.

Більш того, стороною захисту жодним чином не мотивовано, як саме призначення експертизи на стадії судового розгляду з метою визначення дійсної вартості заподіяної шкоди, вплинуло на доведеність винуватості або ж невинуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, чи призвело це до порушення права на захист ОСОБА_3 .

Щодо посилання захисника на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові суду від 25.11.2019 року по справі №420/1667/18 (провадження № 51-10433 кмо 18), то суд зазначає, що в цій справі Об`єднана палата встановила, що сторона обвинувачення ні під час досудового розслідування, ні при судовому провадженні не зверталася до суду в порядку ст. 243 КПК про залучення експерта для визначення вартості майна та визначення розміру завданих матеріальних збитків. Об`єднана палата дійшла висновку, що за наведених обставин тільки шляхом залучення експерта і на підставі його висновку у цьому кримінальному провадженні могла бути встановлена вартість викраденого майна та розмір матеріальних збитків.

Разом з тим, у справі про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України за клопотанням сторони обвинувачення та на підставі ухвали суду було проведено експертизу вартості металевої плити на час вчинення крадіжки, а тому розмір шкоди, заподіяної потерпілому підтверджено відповідним висновком експерта №СЕ-19/106-23/4504-ТВ від 04.05.2023.

Інші доводи захисника щодо допущення порушень при призначенні та проведенні судової товарознавчої експертизи не спростовують наведені вище мотиви суду щодо допустимості даних у вказаному висновку як доказу.

Стосовно використання в якості джерела доказів протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладених у провадженні № 51-6070 кмо 19, приписи частини 4 статті 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі статтею 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст частини 4 статті 95 КПК.

Суд враховує, що слідчий експеримент проведено з дотриманням вимог статті 240 КПК, за участю понятих. Під час вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_3 добровільно відтворив механізм своїх дій та обставини події на місці, а саме в будинку АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 14.01.2019 з фотоілюстрацією до протоколу, в якому проставлені підписи ОСОБА_3 і понятих про ознайомлення з їх змістом, будь-яких заяв, зауважень чи доповнень не надійшло.

Докази на спростування вказаного в матеріалах справи відсутні та стороною захисту не надано. Будь-які фактичні дані істотного порушення прав ОСОБА_3 внаслідок проведення указаної слідчої дії відсутні, про них не вказано як самим обвинуваченим, так і його захисником. Протокол, складений за наслідками проведення слідчої дії, відповідає вимогам статті 104 КПК.

Відтак, аргументи захисника стосовно недопустимості протоколу проведення слідчого експерименту як джерела доказу є безпідставними.

Суд критично оцінює доводи захисника про те, що згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_6 . ОСОБА_3 не показував працівникам поліції як саме він викрадав плиту, а поліція приїхала до будинку, звідки нібито викрадено металеву плиту лише один раз. Таке твердження спростовується показаннями ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні 27.01.2022, який ствердно не дав відповіді на зазначені питання, однак зазначив, що мабуть ОСОБА_3 показував працівникам поліції де викрав майно. Останній повідомив суд, що точно не пам`ятає вже тих подій, зокрема і зміст документів, що підписував у відділенні поліції, оскільки пройшов тривалий час. Разом з тим, підтвердив, що будинок, з якого викрадено плиту, належить саме йому, а розмір плити був приблизно 80 х 40 см, що відповідає тим замірам, які зроблено під час огляду місця події та зафіксовано у відповідному протоколі.

Крім того, згідно довідки Хорошівської селищної ради від 16.01.2019 №48, будинок, який знаходиться в АДРЕСА_4 , належить йому як спадщина після померлої баби ОСОБА_14 (т. 2, а.сп.49).

Інші доводи сторони захисту не спростовують вищевикладені висновки суду, а тому суд їх не приймає до уваги.

По епізоду викраденням майна у потерпілої ОСОБА_7 винуватість ОСОБА_3 підтвердження наступними доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.04.2019, згідно з яким до Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області звернулась ОСОБА_7 із заявою про крадіжку продуктів з її холодильника у домоволодінні по АДРЕСА_3 в період часу з 19.04.2019 по 21.04.2019 (т. 2, а.с. 52);

- даними протоколу огляду місця події від 25.04.2019 з фототаблицею до протоколу, відповідно до якого слідчим оглянуто морозильну камеру холодильника у будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Зі слів ОСОБА_7 , у вказаному холодильнику зберігалось 2 кг м`яса, 2 кг сала та тушка качки вагою близько 2 кг (т. 2, а.сп. 54-55);

- письмовою заявою ОСОБА_3 , написаною ним власноручно, про добровільну видачу працівнику поліції частини продуктів, а саме качки в замороженому вигляді та куска м`яса, які він викрав у ОСОБА_7 з морозильної камери холодильника (т. 2, а.сп.56);

- даними протоколу проведення огляду місця події від 25.04.2019 з фототаблицею до протоколу, в ході якого оглянуто продукти, видані ОСОБА_3 , зокрема: частину тушки качки та порізане м`ясо свинини, які були викрадені із морозильної камери холодильника ОСОБА_7 (т. 2, а.сп.57-58);

- даними протоколу огляду предметів від 27.04.2019 з фототаблицею до протоколу, в яких зафіксовано масу тушки качки, яку видав ОСОБА_3 (т. 2, а.сп.60-61);

- заявою ОСОБА_7 від 26.04.2019, згідно з якою вона отримала від слідчого частину тушки качки та частину м`яса свинини, які були в неї викрадені 20.04.2019 (т. 2, а.сп. 63);

- даними протоколу слідчого експерименту від 27.04.2019, проведеного із підозрюваним ОСОБА_3 за участю понятих, з фотоілюстративною таблицею до протоколу, відповідно до яких ОСОБА_3 відтворив на місці механізм своїх дій при вчиненні кримінального правопорушення, зокрема у приміщенні літньої кухні будинку по АДРЕСА_3 , показав холодильник із нижнім розміщенням морозильної камери, з якого він 20.04.2019 близько 21 год. 00 хв. викрав продукти харчування. Вказаний протокол слідчого експерименту від 27.04.2019 підписаний ОСОБА_3 без будь-яких зауважень чи заперечень (т.2, а.сп. 81- 86).

- довідкою Володарсько-Волинського кооперативного ринку, за змістом якої станом на 20.04.2019 вартість 1 кілограма м`яса свинини становить 110 грн 00 коп., 1 кілограма сала 60 грн 00 коп., 1 кілограма домашньої птиці качки, тушкою, - 80 грн 00 коп. (т. 2, а.сп.59).

Окрім того, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що зі слів його тітки ОСОБА_7 дізнався, що ОСОБА_3 викрав у неї тушку качки та м`ясо. Також, свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що від ОСОБА_7 дізналась про крадіжку ОСОБА_3 тушки качки, яка належала останній.

У свою чергу, потерпіла ОСОБА_7 відмовилась приймати участь в розгляді справи, а тому її неможливо допитати.

Вирішуючи питання про допустимість показань цих свідків, суд виходить з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі N 166/362/19, відповідно до якої показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з метою доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями із чужих слів відповідно до ст. 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 19 листопада 2019 року в справі N 441/845/17 (провадження N 51-8328км18), від 10 грудня 2020 року в справі N 331/609/17 (провадження N 51-8037км18) та від 25 лютого 2021 року в справі N 662/330/20 (провадження N 51-4458 км 20). Оскільки свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 повідомили про факти, які вони особисто сприймали, то такі показання визнаються судом допустимим доказом.

Стосовно клопотання захисника про визнання недопустимими всіх доказів, зібраних в рамках кримінального провадження № 0000159 від 25.04.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки відсутня постанова про призначення слідчого (групи слідчих), які проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні, то суд враховує наступне.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 724/86/20; провадження № 51-1353кмо21) в контексті застосування приписів ст. 110 КПК України зазначила, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Таким чином у разі, якщо процесуальне рішення про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК України, то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.08.2023 № 461/6576/21).

Прокурором під час судового розгляду надано доручення від 25.04.2019 начальника СВ Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області про проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_15 . Вказане доручення за змістом, структурою і обсягом викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК України, а тому у даному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, що узгоджується з вищевикладеними висновками Верховного Суду.

Крім того, прокурором в судовому засіданні надано постанову заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 від 25.04.2019 про призначення групи прокурорів, відповідно до якої по кримінальному провадженню № 000159, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 185 КК України, призначено групу прокурорів у складі: прокурорів Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т. 2, а.сп. 172).

Також суд зазначає, що доказів того, що вказана постанова підроблена, або ж за фактом підробки документа розпочато кримінальне провадження, суду не надано та інформація щодо цього відсутня. Разом з тим, законність прийняття постанови про призначення групи прокурорів не є предметом даного судового розгляду.

З огляду на викладене вище, зазначена постанова є належним та допустимим процесуальним документом на підтвердження визначення групи прокурорів для розслідування кримінального провадження № 000159.

Суд відхиляє доводи захисника про те, що постанову про визначення групи прокурорів винесено 26.04.2019, оскільки вказане не підтверджується належними доказами та спростовується змістом даної постанови, яку складено саме 25.04.2019.

Твердження захисника про те, що на момент огляду місця події та складання протоколу огляду місця події від 25.04.2019 не було винесено постанову про призначення групи прокурорів, суд вважає неспроможним.

Так, суд визнає допустимим доказом у даному кримінальному провадженні фактичні дані, відображені у протоколі огляду місця події від 25.04.2019, оскільки огляд місця події був проведений слідчим 25.04.2019 в період часу з 18 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв., після чого ним о 22 год. 40 хв., цього ж дня, внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення. Відтак, огляд місця події проведено до внесення відомостей до ЄРДР з дотриманням вимог, визначених ч. 3 ст. 214 КПК України.

Той факт, що прокурор надав постанову на підтвердження суб`єктності працівників правоохоронного органу для ведення досудового розслідування лише під час судового провадження, також не має впливу на допустимість доказів.

В ході розгляду кримінального провадження захисник повідомив, що він не бажає знайомитись із протоколом додаткового відкриття матеріалів у порядку ст. 290 КПК України від 17.10.2023, згідно якого прокурором йому відкриті та долучені до цього протоколу наступні матеріали: постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000016 від 08.01.2019; постанова про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000016 від 08.01.2019; постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000159 від 25.04.2019; доручення про створення групи слідчих та проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000159 від 25.04.2019; лист ДУ «Житомирська виправна колонія № 4» від 24.08.2023 № 5/4/8-2858; лист ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» від 04.09.2023 № 8/8621.

Протокол від 17.10.2023 та указані матеріали направлені адвокату прокурором поштовим відправленням № 810, яке особисто ним отримано 21.10.2023.

У відповідності до правових позицій, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.10.2022 у справі № 216/4805/20 - за загальним правилом сторона кримінального провадження зобов`язана письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ч. 9 ст. 290 КПК).

При цьому, закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює, що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Такі письмові документи повинні додаватися до матеріалів кримінального провадження як підтвердження того, що кожна із сторін виконала свої обов`язки і не порушила прав учасників кримінального провадження.

У відповідності до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 22.01.2022 у справі № 361/7375/18, будь-яка сторона кримінального провадження може відмовитись від ознайомлення з наданими матеріалами, проте така відмова має бути письмово підтверджена, щоб у судовому засіданні суд мав можливість переконатися, що відповідною стороною були виконані вимоги частин 1, 2, 3 та 6 ст. 290 КПК України, а сторона, якій надавалися ці докази, добровільно відмовилась від ознайомлення з ними з власної волі.

Письмове підтвердження про відмову протилежної сторони від ознайомлення з наданими матеріалами є законною підставою для суду допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Якщо сторона кримінального провадження не надасть суду письмового підтвердження доступу до цих матеріалів іншій стороні, суд, відповідно до ч. 12 ст.290 КПК України, не може допустити відомості, що містяться в цих матеріалах, як докази у кримінальному провадженні.

У разі, якщо одна зі сторін письмово не відмовляється від ознайомлення з матеріалами, до яких їй надано доступ, і своєю поведінкою зволікає з їх ознайомленням, протилежна сторона відповідно до положень ч. 10 ст. 290 КПК України має право звернутися з клопотанням до слідчого судді про встановлення цій стороні строку для ознайомлення з наданими матеріалами, після спливу якого відповідна сторона вважається такою, що реалізувала своє право на доступ до наданих матеріалів.

Лише при дотриманні цих умов суд може визнати, що сторонами було виконано вимоги частин 1, 2, 3 та 6 ст. 290 КПК України і допустити відомості, що містяться в цих матеріалах, як докази у кримінальному провадженні.

Вищевказана позиція узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2021 року (справа № 522/1714/16-к, провадження № 51-40км18). У наведеній справі підозрюваний у присутності слідчого та двох понятих відмовився від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та отримувати копію обвинувального акта і реєстру до нього. Вказані факти підтверджено підписами понятих.

Крім того, у відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 26.07.2023 по справі №333/989/18, кримінальні процесуальні норми не встановлюють обов`язку сторони захисту знайомитися з матеріалами, відкритими стороною обвинувачення, і реалізація права на ознайомлення з такими матеріалами залежить від власного уявлення про його доцільність та обрану стратегію і тактику процесуальної поведінки задля досягнення бажаного процесуального результату.

У даній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 прокурором в порядку ст. 290 КПК України забезпечено стороні захисту можливість ознайомитись із відкритими у судовому засіданні матеріалами сторони обвинувачення, що підтверджується доказами вручення захиснику поштового відправлення з описом вкладення відповідних матеріалів. Право на ознайомлення із такими матеріалами сторона захисту використала на власний розсуд.

За вказаних обставин, наведена у клопотанні захисника доктрина «плодів отруєного дерева» щодо недопустимості доказів сторони обвинувачення не підлягає застосуванню.

Також суд критично оцінює доводи захисника щодо нездійснення експертної оцінки тушки качки та м`яса.

Так, згідно з висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові суду від 25.11.2019 року по справі №420/1667/18 (провадження № 51-10433 кмо 18), виходячи з аналізу положень статей 55, 61, 62, 91, 127, 128, 130, 170, 242, 291 КПК під шкодою у кримінальному провадженні розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона у результаті викрадення, знищення або пошкодження майна, або шкода, завдана безпосередньо особі, її здоров`ю, діловій репутації внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

При цьому майнова шкода це наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

У кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди.

Таким чином, обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.

Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону № 187-IX залучити експерта).

Суд враховує, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст. 185 КК України розмір заподіяної шкоди станом на 20.04.2019 визначено на підставі довідки Володарсько-Волинського кооперативного ринку, оскільки вартість м`яса свинини, сала та тушки качки можливо встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Крім того, суд відхиляє аргументи захисника стосовно недопустимості протоколу проведення слідчого експерименту від 27.04.2019 як джерела доказу.

Так, слідчий експеримент проведено з дотриманням вимог статті 240 КПК, за участю понятих. Під час вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_3 добровільно відтворив механізм своїх дій та обставини події на місці, а саме у приміщенні літньої кухні будинку по АДРЕСА_3 . Зазначене підтверджується змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 27.04.2019 з фотоілюстрацією до протоколу, в якому проставлені підписи ОСОБА_3 і понятих про ознайомлення з їх змістом, будь-яких заяв, зауважень чи доповнень не надійшло.

Докази на спростування вказаного в матеріалах справи відсутні та стороною захисту не надано. Будь-які фактичні дані істотного порушення прав ОСОБА_3 внаслідок проведення указаної слідчої дії відсутні, про них не вказано як самим обвинуваченим, так і його захисником. Протокол, складений за наслідками проведення слідчої дії, відповідає вимогам статті 104 КПК.

Стосовно наданих стороною обвинувачення копій вироків Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області у справі № 276/60/14-к від 25.02.2014 року та в справі № 0606/770/2012 від 03.05.2012 року, то суд визнає їх недопустимими доказами, з огляду на приписи ч. 1 ст. 88 КПК України.

Щодо не дослідження в судовому засіданні тушки качки та шматка м`яса, то суд зазначає, що згідно постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 26.04.2019 вилучену у ОСОБА_3 частину тушки качки вагою 1 кілограм 100 грамів та частину м`яса свинини було передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 . Разом з тим, протягом усього часу розгляду даної справи ОСОБА_7 в судові засідання не з`являлась, приймати участь в судових засіданнях категорично відмовилась, про що свідчать її письмові заяви, подані до суду (т.1, а.сп.127; т.2 а.сп.169).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи сторони захисту не спростовують вищевикладені висновки суду, а тому суд їх не приймає до уваги.

Крім того, судом за фактом викрадення продуктів харчування у потерпілої ОСОБА_7 виключено з формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, вказівку про те, що ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки зазначене не підтверджується належними і допустимими доказами.

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження, та зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, а також виконання процесуальних обов`язків, - прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановлює вирок.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду під час оцінки доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. У достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

За правилами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведена поза розумним сумнівом, його дії кваліфікує за ч.3 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням у житло, а також за ч.2 ст. 185 КК України, умисні дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно зі ст.12 КК України (в редакції на час вчинення злочину) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості, а в чинній редакції нетяжким злочином. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, - тяжкий злочин.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.66 КК України, не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.67 КК України, відсутні.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який характеризується негативно, не судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 року.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким злочином, відсутність як обставин, які пом`якшують покарання так і обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, врахувавши думку учасників справи, зокрема потерпілих, які не мають жодних претензій до обвинуваченого, на переконання суду, ОСОБА_3 може бути обрано покарання лише пов`язане з ізоляцією від суспільства, в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, - у виді позбавлення волі.

Також врахуванню підлягає вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 року, яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Початок строку відбування покарання за вказаним вироком 19.04.2022.

Відтак, остаточне покарання необхідно визначити шляхом часткового складання призначених покарань, відповідно до ч. 4 ст.70 КК України, зарахувавши фактично відбуту ним частину покарання за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 року.

Крім того, зважаючи на те, що до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ухвали Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.09.2021, а тому на підставі ч.5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання ОСОБА_3 за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 07 вересня 2021 року по 06 жовтня 2021 року, включно, з розрахунку день за день.

На переконання суду, зазначене покарання буде справедливим, співмірним вчиненим правопорушенням, достатнім та необхідним для попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Враховуючи що обвинувачений на даний час відбуває покарання за попереднім вироком, підстави для обрання йому запобіжного заходу відсутні.

Питання про речові докази, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов у справі не заявлено, арешт не накладався, а тому судом не вирішуються питання щодо цього.

Керуючись ст.100, 124, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки .

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців.

Початок строку покарання рахувати з 19 квітня 2022 року, таким чином зарахувавши в строк покарання ОСОБА_3 за цим вироком фактично відбуту ним частину покарання за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 року.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 07 вересня 2021 року по 06 жовтня 2021 року, включно, з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Речові докази: частину тушки качки вагою 1 кілограм 100 грамів та частину м`яса свинини, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити останній як власниці.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, згідно висновку експерта №СЕ-19/106-23/4504-ТВ від 04.05.2023, у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1