Справа № 730/457/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/377/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000146 від 07.04.2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Борзна, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 25.01.2021 року Деснянським районним судом міста Чернігова, з урахуванням постанови Верховного Суду від 09.08.2022 року, за ч. 4 ст. 185; ч.3 ст. 185; ч.2 ст.15. ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Борзна, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25.01.2021 року, зміненого згідно із постановою Верховного Суду від 09.08.2022 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і 1 місяця.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту затримання, з 07.04.2020 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 23.01.2018 року до 02.10.2019 року.

Також даним вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, по 2288 грн 24 коп з кожного окремо.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2020 року, у вечірній час, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будівлі їдальні ЗАТ «Агро - Регіон» за адресою: вул. Шевченка, 41 с. Оленівка, Ніжинського району, Чернігівської області, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ГАЗ модель 2705Р, н.з. НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_10 , вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 , якого залучив до вчинення кримінального правопорушення, попередньо надавши йому власний автомобіль марки «Ауді», модель А-6, номерний знак НОМЕР_2 .

ОСОБА_8 з метою особистого збагачення, з корисливого мотиву, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вийшовши за межі попередньої домовленості з ОСОБА_6 , застосував до ОСОБА_10 фізичне насильство, нанісши по його тілу близько 20-25 ударів, а саме: руками та ногами по голові, шиї та тулубу, завдавши легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, після чого наказав останньому сісти на пасажирське сидіння автомобіля марки «Aуді», модель А-6, номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , усвідомлюючи небезпечний характер діяння, які вчиняв ОСОБА_8 , застосовуючи до ОСОБА_10 фізичне насильство, наносячи по його тілу близько 20-25 ударів, а саме: руками та ногами по голові, шиї та тулубу, завдавши легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, що вийшло за межі їх попередньої домовленості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з реалізації спільного злочинного наміру, з корисного мотиву, з метою особистого збагачення, допоміг ОСОБА_8 привести у рух вказаний автомобіль за допомогою автомобіля марки «Ауді», модель А-6, номерний знак НОМЕР_2 , яким він керував, тягнувши його на буксирі до моменту запуску двигуна.

Реалізуючи спільний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 привели у рух автомобіль марки «ГАЗ», модель 2705Р, номерний знак НОМЕР_1 , застосувавши його буксирування автомобілем марки «Aуді», модель А-6, номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_6 , до моменту запуску двигуна автомобіля марки ГАЗ.

У подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «ГАЗ», модель 2705Р, номерний знак НОМЕР_1 , зник з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку.

У цей час, ОСОБА_6 , сприяючи ОСОБА_8 у вчиненні злочину, здійснював утримання потерпілого ОСОБА_10 у салоні автомобіля марки «Aуді», модель А-6, номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 спільними узгодженими діями незаконно заволоділи автомобілем марки «ГАЗ», модель 2705Р, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні потерпілого ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційних скаргах захисник - адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 , які є аналогічними за змістом, просять скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що судом першої інстанції не дано належної оцінки як доказу показанням ОСОБА_6 , який вказав, що злочин він не скоював, а лише на прохання ОСОБА_8 виконував роль водія та керував транспортним засобом останнього.

На думку сторони захисту ні на досудовому слідстві, ні у судовому засіданні не були встановлені та доведені ні причетність, ні склад, ні мета, ні мотив злочину, згідно зі ст. 91 КПК України.

Зокрема, про не встановлення мотиву злочину свідчать два обвинувальні акти, виклад обставин у яких значно відрізняються.

Крім того, жоден допитаний в суді свідок не вказав, що ОСОБА_6 причетний до злочину. Обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що ОСОБА_6 до зазначених подій не має ніякого відношення. Потерпілий, згідно протоколу додаткового допиту, які суд визнав допустимими, достовірно не знає, чи була між обвинуваченими змова на заволодіння його автомобіля. Згідно заяви потерпілого, саме ОСОБА_8 здійснив крадіжку його автомобіля.

Суд 1 інстанції, посилаючись на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не вказав, що ці показання доводять та в якій частині вони узгоджуються, не дивлячись на те, що ці свідки надавали суду показання різні як за змістом, так і за часовим проміжком.

Надання критичної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є безпідставними, так як ОСОБА_15 була колишньою співмешканкою потерпілого та була зацікавлена в об`єктивному розгляді справи. Також суд 1 інстанції, критично оцінюючи показання вказаних свідків, одночасно обґрунтовує своє рішення, у тому числі і показаннями зазначених свідків.

Більшість доказів, які зазначені у вироку суду, не мають правового доказового значення, щодо доведеності вини ОСОБА_6 .

В запереченнях на апеляційні скарги захисника та обвинуваченого прокурор просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав та показав, що на прохання обвинуваченого ОСОБА_8 він приїхав до останнього додому, взяв автомобіль «Ауді» та поїхав на ставок у с. Оленівку Ніжинського району. Зі ставка виїхали всі разом на 2-х автомобілях, «ГАЗ» та «Ауді». Потім ОСОБА_8 відвіз ОСОБА_13 додому, а він відвіз ОСОБА_10 додому. Після цього він на автомобілі «Ауді», а ОСОБА_8 на автомобілі «ГАЗ» поїхали у м. Ніжин.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні. За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження його дії за ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого, надані ним під час досудового розслідування, який в деталях розповів про обставини заволодіння обвинуваченими його транспортним засобом, показання свідків, дані протоколів слідчих дій та висновки експерта.

Зокрема, із протоколів допиту потерпілого ОСОБА_10 від 07.04.2020 року, додаткового його допиту від 07.04., 10.04., 14.06.2020 року та протоколу одночасного допиту потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 від 08.04.2020 року, які покладені судом 1 інстанції в основу вироку, так як на час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 помер, серед іншого встановлено, що 06.04.2020 року, близько 19 год 40 хв він виїхав за кермом автомобіля марки «ГАЗ» модель 2705P, н.з. НОМЕР_4 , який придбав близько одного року шести місяців у ОСОБА_12 , та який на себе після купівлі не переоформив, хоча фактично даний автомобіль належить йому. Автомобіль знаходився в ідеальному технічному стані, пошкоджень не мав та міг використовуватись за призначенням. Залишивши автомобіль на зупинці біля магазину «Старий друг» із ключами у замку запалювання, пішов у магазин, а коли повернувся, побачив що біля його автомобіля стояв автомобіль «Ауді А6», яким користується ОСОБА_8 , у салоні якого знаходився ОСОБА_6 , а у салоні його автомобіля перебував ОСОБА_8 , який наказав йому сісти на переднє пасажирське сидіння, що він і зроби. Після цього ОСОБА_8 завiв автомобіль і вони поїхали у напрямку села Оленівка, позаду них слідував ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді А6». На виїзді з м. Борзна за вказівкою ОСОБА_8 він пересів до автомобіля «Ауді А6», за кермом якого був ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 на його автомобілі кудись поїхав, а через деякий час приїхав з ОСОБА_12 , який через деякий час кудись подівся, після чого за вказівкою ОСОБА_8 він пересів у салон автомобіля «ГАЗ» і вони поїхали у напрямку с. Оленівка, де ОСОБА_8 , без будь-яких пояснень, наніс йому удар рукою в область голови, від чого він впав, потім підвівся, проте обвинувачений продовжував наносити йому удари, від яких він знову впав, при цьому ОСОБА_8 наносив йому удари ногами в різні частини тіла, в тому числі і в голову. Обвинувачений бив його та кричав, де документи на автомобіль. У той час, коли ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження, автомобіль «Ауді А6» знаходився поруч. Що відбувалося далі пам`ятає погано, оскільки від ударів у нього сильно боліла голова. Згодом його посадили до салону автомобіля «Ауді», за кермом якого був ОСОБА_6 , який вiдвiз його у м. Борзна. Він написав заяву до поліції. Автомобіль залишився у ОСОБА_8 , якому дозволу керувати своїм автомобілем він не давав та ніяких грошових коштів він останньому не винен. Також підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_6 привозив на зустріч ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Показання потерпілого узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участю, під час якого потерпілий ОСОБА_10 показав місце, де було вчинено кримінальне правопорушення стосовно нього, та як біля будівлі їдальні ЗАТ «Агро - Регіон» за адресою: вул. Шевченка, 41 с. Оленівка Ніжинського (Борзнянського) району, ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження, на якій відстані від них знаходився автомобіль «Aуді» модель А-6, н.з. НОМЕР_2 , на якому приїхав ОСОБА_6 та був очевидцем злочинних дій ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд має право визнати допустимими докази, які не були ним безпосередньо досліджені, лише у виключних випадках, передбачених процесуальним законом.

Відповідно до положень п. 7 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 97 КПК України, враховуючи, що на час судового розгляду потерпілий помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, тому його показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні.

За таких обставин, суд 1 інстанції цілком обґрунтовано послався у своєму рішенні на дані протоколів допиту та слідчого експерименту за участю потерпілого. При цьому інші докази, покладені в основу обвинувального вироку, судом були досліджені безпосередньо та з дотриманням норм процесуального закону.

Незначні розбіжності у показаннях потерпіло ОСОБА_10 викликані його суб`єктивним сприйняттям ситуації та перебуванням його напередодні у стані алкогольного сп`яніння і дані обставини не можуть свідчити про повідомлення неправдивих фактів.

Крім того, допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_12 повідомив, що у 2017 році він продав ОСОБА_10 автомобіль марки «ГАЗ», н.з. НОМЕР_4 , але документи не переоформляли, так як ОСОБА_10 недоплатив йому гроші. Він віддав йому лише техпаспорт, а страховий поліс оформляв ОСОБА_10 06.04.2020 року до нього подзвонив ОСОБА_8 та просив віддати документи на вказаний автомобіль, за що обіцяв 400 доларів, які ОСОБА_10 винен за автомобіль. Він відповів, що документи знаходяться у ОСОБА_10 . Через деякий час приїхав ОСОБА_8 на автомобілі «ГАЗ» і вони вдвох поїхали до ОСОБА_10 , який знаходився на виїзді із м. Борзни та перебував із ОСОБА_6 в автомобілі «Ауді», на якому їздив ОСОБА_8 . Це було у проміжку часу з 20 до 22 години. До м. Борзна його, свідка, відвозив ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді», а ОСОБА_10 у цей час пересів у автомобіль «ГАЗ» до ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_13 суду 1 інстанції, серед іншого, показав, що 06.04.2020 року, у вечірній час, на виїзді з м. Борзна, в с. Оленівка, неподалік їдальні, стояла «Газель», біля неї стояв потерпілий і ОСОБА_8 , автомобіль не заводився, тому почали прив`язувати трос до «Ауді», за кермом якої був ОСОБА_6 . ОСОБА_20 був п`яний, крові він на ньому не бачив, були наче садна.

В ході слідчого експерименту 21.05.2020 року свідок ОСОБА_13 підтвердив вище вказані показання, та показав місце, куди його 06.04.2020 року привіз ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді», с. Оленівка, вул. Шевченка,41, біля приміщення їдальні, де перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_10 біля автомобіля «ГАЗ». Показав, як ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді» за допомогою троса допомагав ОСОБА_8 завести автомобіль «ГАЗ», де на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_10 . Після того, як автомобіль « ГАЗ» завівся, ОСОБА_10 пересів в автомобіль «Ауді», який керував ОСОБА_6 .

Показання потерпілого та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо перебування потерпілого разом з обвинуваченими, в тому числі і ОСОБА_6 , у місці вчинення злочину, у даному кримінальному провадженні є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами. Хоча свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , показання яких покладено в основу вироку, самого моменту вчинення протиправних дій безпосередньо не бачила, проте вони підтвердили, що потерпілий ОСОБА_10 у вказаний час перебував на місці скоєння злочину разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та автомобілем «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 . Твердження сторони захисту про те, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 мають суперечності у відображенні події злочину, на які звертає увагу сторона захисту, колегія суддів вважає безпідставними, так як такі є несуттєвими, не ставлять під сумнів їх показання у цілому та не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

На думку колегії суддів суд дійшов правильного висновку щодо критичної оцінки показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо обставин вчинення злочину, так як інформація, повідомлена свідками, спростована письмовими доказами наданими стороною обвинувачення. Разом з тим, суд обґрунтовано послався на їх показання в частині того, що на ставок «Підкова», що за м. Борзною, вони їхали разом із ОСОБА_10 .

Зі змісту заяви потерпілого ОСОБА_10 від 07.04.2020 року вбачається, що останній просив провести перевірку по факту незаконного заволодіння ОСОБА_8 його транспортним засобом «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , у ніч з 06.04.2020 року на 07.04.2020 року.

У ході проведення оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження автомобіля, зокрема, перевірено камери відеоспостереження системи «Безпечне місто» встановлено, що 06.04.2020 року, о 19:14:37 автомобіль марки Г`АЗ 2705Р», номерний знак НОМЕР_1 було зафіксовано камерою зовнішнього відеоспостереження на в`їзді в місто Борзна, зі сторони с. Оленівка. У подальшому зазначений автомобіль було зафіксовано камерою зовнішнього відеоспостереження 07.04.2020 року о 02:20:33 на виїзді з м. Борзна (вул. Незалежності) у напрямку руху до автодороги М-02, та цього ж дня, о 03:10:34, було зафіксовано камерою зовнішнього відеоспостереження в м. Ніжин. Крім того, проведеними заходами встановлено, що 07.04.2020 року о 02:20:29 було зафіксовано камерою зовнішнього відеоспостереження на виїзді з м. Борзна (вул. Незалежності) в напрямку руху до автодороги М-02 автомобіль марки «Ауді A6», номерний знак НОМЕР_2 . У подальшому, автомобіль марки «Ауді A6», номерний знак НОМЕР_2 , цього ж дня о 03:10:05 було зафіксовано камерою зовнішнього відеоспостереження в м. Ніжин та о 07:15:43 було зафіксовано камерою зовнішнього відеоспостереження на в`їзді в м. Борзна (вул. Незалежності), що також підтверджується скріншотами з системи відеоспостереження «Безпечне місто» м. Ніжин, на яких маються відомості щодо виїзду та в`їзду в м. Ніжин з 06.04.2020 року по 07.04.2020 року автомобіля марки «ГАЗ» модель 2705 Р, н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, та автомобіля «Aуді», н.з. НОМЕР_2 , темного кольору.

Рапортом старшого інспектора - чергового Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області від 08.04.2020 року встановлено, що о 10 год 05 хв за адресою: м. Ніжин вул. Тургенєва, буд.41 під час патрулювання виявлений транспортний засіб «ГАЗ 2705Р», без номерного знаку, який підпадає під орієнтування у Бахмацькому ВП та належить потерпілому.

Під час проведення огляду місця події 08.04.2020 року, за адресою, де був виявлений належний потерпілому автомобіль «ГАЗ 2705Р», без номерного знаку, виявлено та вилучено аркуш паперу із зазначеним на ньому рукописним текстом наступного змісту: «Дядя Гриша це Саша з Борзни обламався завтра заберу» .

Висновком автотоварознавчої експертизи №2196/20-24 від 07.04.2020 року встановлена ринкова вартість, з урахуванням зносу, автомобіля марки «ГАЗ» модель 2705P, вантажного фургона малотонажного-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , об`ємом двигуна 1905, білого кольору, 2009 року випуску, в ідеальному технічному стані, без пошкоджень, придатного для використання за призначенням, в ДТП не потрапляв, та станом на 06.04.2020 року, складає 128795,00 грн.

Висновками судово-медичних експертиз №35 від 09.04.2020 року, №159 від 03.06.2022 року, дослідженнями спеціаліста від 16.06.2020 року у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, як усі в сукупності, так і кожне окремо, вiдносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатностi.

У судовому засіданні суду 1 інстанції судові експерти ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтвердили та роз`яснили свої висновки, які вказані вище.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

Посилання апелянтів на відсутність доказів попередньої змови між обвинуваченими на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого спростовується наступним.

Так, співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення кримінального правопорушення є узгодження об`єкту злочину, характеру, місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з самого початку були узгодженими та послідовними. Також вони мали спільний умисел спрямований на заволодіння транспортним засобом потерпілого, адже вони діяли, як співвиконавці.

Так, під час допиту обвинувачених у суді першої інстанції, вони зазначали, що в день подій, що розглядаються, з певного проміжку часу перебували разом, також разом їздили у м. Ніжин, ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді», а ОСОБА_8 на автомобілі, належного потерпілому.

При цьому судом встановлено те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 протягом другої половини дня 06.04.2020 року (до обставин за яких вчинено злочин) перебували разом, неодноразово спілкувалися з потерпілим з приводу продажу автомобіля марки «ГАЗ», модель 2705Р, д.н.з. НОМЕР_1 , у присутності свідка ОСОБА_12 , яким фактично володів останній. ОСОБА_6 неодноразово протягом 06.04.2020 року возив свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на автомобілі марки «Aуді», н.з. НОМЕР_2 , до місця де перебував ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , разом із автомобілем марки «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, ОСОБА_8 передав свій автомобіль «Aуді» ОСОБА_6 до вищезазначених подій. Після того як ОСОБА_8 побив ОСОБА_10 , у присутності ОСОБА_6 , останній допоміг ОСОБА_8 привести у рух автомобіль потерпілого, застосувавши буксирування. В подальшому ОСОБА_8 поїхав до м. Ніжина на автомобілі марки «ГАЗ», а ОСОБА_6 прослідував за ним на автомобілі «Aуді». Колегія суддів звертає увагу, що при всіх діях ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_6 не перешкоджав злочинним діям ОСОБА_8 та не намагався припинити дії останнього.

Зокрема, як зазначав Верховний Суд, відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом настає для всіх співучасників, незважаючи на те, що транспортним засобом керував один з них, і те, що особа особисто не вчиняла активних дій, спрямованих на його фізичне переміщення, не свідчить про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Тому суд, дійшов вірного переконання про наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій обвинувачених, що свідчить про їх попередню домовленість на заволодіння транспортним засобом, а невизнання, зокрема ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки як попередня змова на вчинення злочину свідчить про його бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, або намагання пом`якшити свою відповідальність за вчинене.

Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про протилежне є необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеним вище доказами та матеріалами даного кримінального провадження.

Також колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції правильно встановив мету і мотив вчинення злочину, які підтверджуються доказами, зібраними у кримінальному провадженні та узгоджуються з ними.

Твердження апелянтів про те, що більшість доказів, які вказані у вироку, не доводять факт вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_6 та не можуть бути доказом його причетності є безпідставними, оскільки дані докази є складовою усіх допустимих доказів та свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, при цьому вина обвинуваченого підтверджується іншими доказами в своїй сукупності.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпечність скоєного, особу винного, який раніше судимий , за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - рецидив злочинів, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті, із застосувань ч. 4 ст. 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3