Номер провадження: 11-кп/813/1759/23
Справа № 496/350/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Восточне Сєровського району Свердловської області рф, не працюючої, з середньою освітою, вдови, маючої на утриманні неповнолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.111-2 КК України у кримінальному провадженні №0000007 від 10.01.2023 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року ОСОБА_7 , визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111-2 ч.1 КК України та їй призначено покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років і 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Міру запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 відрахований з 25.05.2023 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_9 зарахований термін його попереднього ув`язнення, а саме з 14.12.2022 року (день її затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, у відповідності до ст.72 КК України.

Речовий доказ - мобільний телефон Redmi Mi 8, зі сімкартою, який зберігається у камері схову УСБУ в Одеській області вирішено реалізувати та кошти від реалізації направити на допомогу ЗСУ.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що не пізніше 01.10.2022 року (більш точний час під час слідства не встановлено) ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел направлений на допомогу державі-агресору (пособництво) та збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її збройним формуванням, перебуваючи за місцем мешкання ( АДРЕСА_1 ) вступила до групи у месенджері для смартфонів «Вайбер» із назвою «Саламатови», учасниками якої були особи із числа її родичів, які проживають на території російської федерації.

Разом із цим, ОСОБА_7 , достовірно знала та розуміла те, що родичі її чоловіка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_11 та його син ОСОБА_12 , в період із 24.02.2022 року по теперішній час беруть участь у складі військ та збройних формувань рф у збройній агресії проти України та чинять опір ЗСУ, у тому числі на Херсонському напрямку та у м. Маріуполі Донецької області.

Дізнавшись від співмешканки ОСОБА_11 - «Яни» інформацію про те, що матеріальне забезпечення, у тому числі амуніція ОСОБА_11 та ОСОБА_13 знаходиться на низькому рівні, ОСОБА_7 добровільно почала організовувати збір, підготовку та передачу матеріальних ресурсів та активів вказаним особам як представниками держави-агресора та її збройних формувань.

Надалі, 01.10.2022 року, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на допомогу державі-агресору (пособництво) та збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її збройним формуванням, у власному смартфоні у групі «Саламатови» у месенджері «Вайбер», написала повідомлення «Дорогие мои все!!! Обращаюсь к вам с просьбой!!! Моим очень давним друзьям с Донбасса нужна помощь. Дружим мы уже с 2014 року. Долго рассказывать, все подробности, но скажу одно, помогаю им с этого же года, отправляли с Сашкой продукты, медикаменты, деньги когда была возможность. Сейчас я бы рада им помочь, но не могу отправить ни копеечки. Муж Сашка, сын Даня все на войне, пацаненок в 20 лет прошел Мариуполь, Сашка начинал с Мотороллой в Спарте. Сейчас они на Херсонском направлении. Нужны 2 броника, продукты и лекарства, и что бы купить продукты, сигареты!!! Я прошу вас подключить людей своих близких знакомых, не надо тысячами, кто сколько может. Это лично я вас всех прошу помочь. Лешка спасибо брат, ты уже пол года отсылал этим ребятам денежку, когда им совсем было тяжело. Родные мои надо помочь!!! Сердце разрывается, что сейчас не могу им помочь!!!», з метою отримання матеріальної допомоги від її родичів, які проживають на території рф.

У подальшому, з метою забезпечення реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 отримала від співмешканки ОСОБА_11 - «Яни» фотографію із реквізитами банківської картки, на яку необхідно було здійснити перерахування грошових коштів для представників держави-агресора та її збройних формувань - ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а саме: «ПСБ, НОМЕР_1 , МИР, 08/26, ГО ».

Відразу після цього, ОСОБА_7 розмістила фотографію із реквізитами вищевказаної банківської картки у групі «Саламатовы» в месенджері для смартфонів «Вайбер» для подальшого перерахування на неї грошових коштів для використання представниками збройних формувань держави-агресора та розмістила повідомлення щодо необхідності повідомлення їй особисто підтвердження перерахування грошових коштів представникам збройних формувань держави-агресора (рф).

У подальшому, 02.10.2022 року в групі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в месенджері для смартфонів «Вайбер», ОСОБА_7 підтвердила факт передачі грошових коштів представникам збройних формувань держави - агресора ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Суд 1-ої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_7 допомагала державі-агресору та збройним формуванням, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням, а тому кримінальну відповідальність вона повинна нести за ст.111-2 ч.1 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисникобвинуваченої - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, а відтак таким, що підлягає зміні в чистині призначеного покарання. При цьому, посилаються на наступне:

- суд не прийняв до уваги того, що обвинувачена раніше не судима, провину свою визнає, щиро жалкує про скоєне, на утриманні має неповнолітню дитину та доньку, яка на даний час є студенткою;

- обвинуваченій на праві власності належить будинок, іншого житла ні у неї ні у її дітей немає;

- також судом не надано належної оцінки стану здоров`я обвинуваченої, яка хвора на цукровий діабет.

На підставі викладеного, захисник просить вирок відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та їй покарання із застосуванням ст.69 КК України без конфіскації майна.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 також вважає вирок відносно неї незаконним та в обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- перший обшук відбувся без офіційного дозволу;

- під час досудового розслідування було порушено її право на захист, адвокат з`явився лише через добу після затримання;

- працівниками СБУ здійснювався психологічний тиск на неї та на її старшу доньку, яка була вимушена залишити навчання та місце проживання;

- без її відома її позбавили батьківських прав;

- за для визнання себе винною обвинувачувану шантажували її дітьми, погрожуючи привезти їх до СБУ;

- після закінчення слідства вона не була ознайомлена із матеріалами провадження;

- формулювання обвинувачення не відповідає фактичним обставинами справи, оскільки повідомлення про збір коштів не було публічним, а стосувалось лише родини.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник просили апеляційну скаргу задовольнити, змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. Між тим, свою провину заперечувала, розкаяння не висловлювала.

Прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, проглянувши відео та звуко - запис журналу судового засідання,апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно журналу судового засідання від 25.05.2023 року (а.п. 118-119), обвинуваченій ОСОБА_7 наслідки здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснювались, однак відповіді на питання головуючого про згоду розгляду даного кримінального провадження у спрощеному порядку не відповіла. Проте її допит взагалі не проводився, а весь допит та відповіді на запитання тривали близько двох хвилин, після чого суд перейшов до дослідження характеризуючих матеріалів обвинуваченої.

Натомість, під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 фактично вину не визнала, вказала на те, що під час досудового розслідування було порушено її право на захист, адвокат з`явився лише через добу після затримання, а також працівниками СБУ здійснювався психологічний тиск на неї та на її старшу доньку, що ставить під сумнів встановлені фактичні обставини провадження та її каяття.

Разом з тим, в мотивувальній частини вироку суд вказав, що обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що дійсно вчинила злочин при вищевказаних обставинах, а саме добровільно почала організовувати збір, підготовку та передачу матеріальних ресурсів та активів вказаним особам як представниками держави-агресора та її збройних формувань. Однак, при відтворенні відео- та звукозапису судового засідання, апеляційним судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 такі пояснення не надавала та фактично судом не встановлено, в чому саме вона визнала себе винною, оскільки вона пояснила, що збирала грошові кошти для родичів, а прокурор ставила запитання, які не стосувались суті обвинувачення. Захисник та суд уточнюючих питань не задавали.

Пункт 1 ч. 1 ст. 415 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме принцип верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, оскільки судом 1-ої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Зазначені обставини свідчать, що під час апеляційного розгляду встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Разом з тим, приписами ч. 2 ст. 415 КПК України визначено, що, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи сторони захисту про порушення вимог кримінального закону та КПК щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є явно несправедливим через надмірну суворість, також ненадання оцінки дослідженим доказам на підтвердженн встановлених судом обставин або зазначення мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, у разі наявності підстав, щодо обгрунтованості обвинувачення, мають бути перевірені під час нового розгляду.

Окрім того, під час нового судового розгляду мають бути ретельно перевірені доводи обвинуваченої щодо здійснення працівниками СБУ психологічного тиску на ОСОБА_7 , а також порушення її права на захист під час проведення досудового розслідування.

З огляду на викладене, оскаржуваний вирок не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, адже його ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 утримувалась під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі вироку суду від 25.05.2023 року, яким відносно обвинуваченої застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який підлягає скасуванню апеляційним судом, а повернення обвинуваченої під контроль суду 1-ої інстанції складатиме певний період часу, який потребує правового визначення її місця перебування.

Статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, тому вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_14 у зв`язку із скасуванням вироку, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст. 8, 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Згідно ч. ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід тримання під вартою.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої, апеляційний суд враховує її особу, яка раніше не судима, має на утриманні неповнолітню доньку, однак обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки держави під час дії воєнного стану, при цьому має родичів на непідконтрольній території країни.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

Обставини, які б свідчили про зменшення або відсутність ризиків переховування обвинуваченої від суду, на думку колегії суддів, під час апеляційного розгляду скарги не зменшились.

Окрім того, приймаючи до уваги характер вчинення злочинів та покарання, яке може бути призначене обвинуваченій лише у виді позбавлення волі, на даний час є доцільним застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку передбаченого діючим КПК України, з метою забезпечення судового провадження та виконання завдань кримінального судочинства, а саме швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасуванню із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені порушення, повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону провести розгляд з дотриманням прав учасників процесу, з урахуванням доводів апеляційних скарг, слід дати належну правову оцінку усім доказам у справі з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність з дотриманням вимог статей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_15 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року, стосовно ОСОБА_16 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111-2 КК України у кримінальному провадженні №0000007 від 10.01.2023 року скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000007 відносно ОСОБА_16 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111-2 КК Українив Овідіопольському районному суді Одеської області, зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_16 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до 15.02.2024 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4