Дата документу 10.01.2024 Справа № 314/2949/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/2949/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/363/24 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

розглянула 10 січня 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, який проходить військову службу за мобілізацією у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан.

05 вересня 2022 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді оператора-радіотелефоніста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив тимчасове місце розташування військової частини, яка дислокувалася поблизу АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України «дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану».

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2023 року:

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 26.05.2023 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постановлено залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги підстави вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме хвороба матері, відсутність можливості здійснення стороннього догляду іншими особами за нею, служба в ЗСУ рідного брата, напружені стосунки з командуванням військової частини (відмова у наданні короткострокових відпусток за сімейними обставинами).

Вказує, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному злочині, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, жодних обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, у даній справі не встановлено, вчинивши злочин, в подальшому усвідомив протиправність та помилковість своїх дій і добровільно за власний рахунок із м. Львова прибув на поїзді до правоохоронного органу у м. Запоріжжя.

Судом першої інстанції при призначені покарання не враховані обставини, що вливають на визначення розміру покарання, а саме відсутність судимості, сприяння розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення, щире каяття, вік обвинуваченого ОСОБА_8 , характеристики з місця служби та можливість останнього в подальшому бути корисним державі і проходити службу в ЗСУ.

Вищезазначене вказує на наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст.75 КК України.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення до внесення змін до ст.75 КК України, а тому можливо звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, вказавши, що у обвинуваченого є брат та сестра, які можуть доглядати за матір`ю, просив вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений, будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_8 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Стосовно вимог апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, застосування до нього положень ст.75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення згідно ст.12 КК України, класифіковано як особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

У якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд врахував визнання останнім своєї провини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд першої інстанції взяв до уваги і відомості стосовно особи обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, після вчинення якого усвідомив протиправність та помилковість своїх дій і добровільно за власний рахунок із м. Львова прибув на поїзді до правоохоронного органу у м. Запоріжжя, на обліку у спеціалізованих медичних закладах не перебуває (а.п.45), є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується як такий, що визнає провину та намагається її виправити (а.п.41), здатний критично оцінювати свою діяльність, бажає продовжувати службу.

Даних щодо негативного стану здоров`яОСОБА_8 , з огляду на наявну у матеріалах справи довідку, не встановлено (а.п.48).

Отже, судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючої покарання обставини та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

При цьому, апеляційна інстанція погоджується з судом першої інстанції щодо можливості застосування стосовно ОСОБА_8 ст.69 КК України, згідно вимог якої та приписів, що містяться у п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Так, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих, поряд із позитивними відомостями стосовно особи обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.4 ст.408 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Не було місцевим судом залишено без уваги і те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до посилення кримінальної відповідальності та внесення змін до ст.69 КК України, та з огляду на положення ч.2 ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, суд першої інстанції мав законні підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України. Таке покарання, на переконання суду, за своїм розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

Отже, встановлені місцевим судом обставини та їх аргументоване врахування, схиляють судову колегію до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, що вказує на безпідставність доводів захисника.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції взяті до уваги.

Посилання захисника на наявність хворої матері та відсутність стороннього догляду іншими особами за нею, що і призвело до вчинення кримінального правопорушення, як на підставу для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, судова колегія знаходить непереконливим, оскільки у ОСОБА_8 є сестра та брат, які могли доглядати за матір`ю, про що було зазначено прокурором в судовому засіданні і не заперечувалось самим обвинуваченим.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_8 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.408 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4