УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 760/27360/21

провадження № 51-4925ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні № 0002661, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 (відповідно)), раніше судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Суть питання

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 вересня 2021 року приблизно о 06 год 00 хв, перебуваючи в м. Києві (б-р Вацлава Гавела, 87), зустрівся із раніше знайомим йому потерпілим ОСОБА_6 та після словесного конфлікту і нанесення останньому два удари кулаком в область голови, притиснув його до передніх сидінь автомобіля, в якому ховався потерпілий, та відкрито викрав з руки останнього смарт-годинник марки Amazfit Bip 9 Red Orange ціною 1 тис. грн, а з магнітного тримача, що прикріплений до торпеди автомобіля, мобільний телефон марки Xiomi Redmi Note 9 Pro 4/128 GB вартістю 6 тис. грн. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 7 тис. грн.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду засуджений подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 червня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно його підзахисного і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що рішення місцевого і апеляційного судів є незаконними, необґрунтованими і невмотивованими, а винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не доведено належними доказами, оскільки починаючи зі стадії досудового розслідування допущено ряд порушень, які визначають недопустимість доказів.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Однак, попри те, що захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суть його касаційної скарги полягає у незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Верховний Суд звертає увагу захисника на тому, що зазначені доводи сторона захисту вже висловлювала у судах першої та апеляційної інстанцій, які суди перевірили, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, місцевий суд дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За встановлених судом фактичних обставин, зміст яких детально наведено у вироку, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Як слідує з долученої до касаційної скарги копії рішення суду першої інстанції, судом враховано те, що ОСОБА_5 частково заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у суді зазначив, що ОСОБА_5 завалився до нього на переднє сидіння в салон автомобіля і, утримуючи його силоміць, зірвав з руки потерпілого смарт годинник та забрав з торпеди автомобіля мобільний телефон потерпілого;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який вказав, що обвинувачений звернувся до нього з проханням притримати в себе мобільний телефон, оскільки, як пояснив, він йде на будівельні роботи працювати і йому не зручно брати із собою телефон товариша, який останній забув у нього.

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 вересня 2021 року, відповідно до якого слідує, що ОСОБА_6 повідомив, що в цей день приблизно о 05 год 45 хв за адресою м. Київ, бульв. В. Гавела, 87, його знайомий на ім`я ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном Xiaomi Note 9 Pro з сім карткою НОМЕР_1 та смарт годинником Amazfit, завдавши при цьому тілесні ушкодження;

- висновком експертного дослідження від 28 вересня 2021 року № 041-2153-2021 відповідно до якого при судово-медичному обстеженні потерпілого ОСОБА_6 виявлено: синці - на повіках лівого ока, на спинці носу в середній третині, в між лопатковій ділянці зліва. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), які могли утворитись 28 вересня 2021 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я ;

а також даними протоколів слідчих дій та іншими письмовими доказами детально наведеними у вироку, які, за висновком суду першої інстанції, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі захисника.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Обґрунтовуючи свій висновок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Так, апеляційний суд, спростовуючи версію обвинуваченого, який категорично заперечував відкрите викрадення чужого майна, встановив, що відповідно до протоколу про прийняття заяви щодо вчиненого кримінального правопорушення від 28 вересня 2021 року ОСОБА_6 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, заявив, що знайомий відкрито заволодів його мобільним телефоном та смарт-годинником, завдавши при цьому йому тілесних ушкоджень.

Крім того, апеляційний суд не вбачав підстав вважати недопустимим протокол огляду місця події від 28 вересня 2021 року, складений слідчим ОСОБА_9 , оскільки згідно реєстру матеріалів досудового розслідування 28 вересня 2021 року слідчому ОСОБА_9 було надано доручення на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні. Прийняття процесуального рішення про визначення слідчого у формі доручення, а не у формі постанови, враховуючи зміст цього доручення, є належним та підстав для визначення доказу недопустимим не вбачається. При цьому прокурором апеляційному суду, на підтвердження повноважень слідчих, було надано вказане доручення та постанову про визначення групи слідчих від 28 вересня 2021 року, до складу якої також включений і слідчий ОСОБА_9 .

Також відповідно до змісту даного протоколу місцем огляду була ділянка місцевості та автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_2 , володільцем якого є потерпілий ОСОБА_6 . Огляд автомобіля проводився в присутності потерпілого, який заявив про вчинення щодо нього злочину, протокол слідчої дії підписаний потерпілим без зауважень, що свідчить про його добровільну позицію в наданні власного транспортного засобу для проведення огляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вказане не вимагає від органу досудового розслідування обов`язку звернення до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку, оскільки кримінальне процесуальне законодавство передбачає дві форми отримання доступу до володіння особи як на підставі рішення суду так і за добровільною згодою цієї особи, що і мало місце в даному випадку. Крім того, обвинувачений не заперечував своєї присутності на місці події, не спростовував, що слід взуття, виявлений на авто, та головний убір, належать саме йому.

Щодо заперечення свідком ОСОБА_7 часу вилучення в нього телефону, зазначеного у протоколі огляду місця події від 28 вересня 2021 року, то апеляційний суд вказав, що згідно вироку в присутності свідка було відтворено відеозапис, який є додатком до протоколу огляду місця події, який проводився за адресою м. Київ, вул. П. Шутова, 3, каб. 21, та свідок підтвердив, що на відеозаписі дійсно він, та саме він у присутності понятих добровільно видав працівнику поліції мобільний телефон, який йому передав його товариш ОСОБА_5 приблизно о 08 год 00 хв, 10 год 00 хв ранку 28 вересня 2021 року біля магазину Фреш маркет, повідомивши, що не може взяти телефон на роботу, бо розіб`є його на будівництві.

Відповідно до вказаного відеозапису слідчий в присутності учасників слідчої дії, в тому числі і ОСОБА_7 , озвучив час проведення слідчої дії - 15 год 35 хв. Згідно заяви від 28 вересня 2021 року, підписаної ОСОБА_7 , він добровільно надав майно, яке мав при собі.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що підстав вважати неналежними докази, отримані за результатами вказаної слідчої дії, відсутні.

Що стосується доводів обвинуваченого, який висловлював незгоду із протоколом його затримання, в якому зафіксовано фактичний час затримання 16 год 00 хв, що, на його думку, не відповідає дійсності, оскільки незрозуміло як було встановлено особу ОСОБА_7 , дані якого повідомив сам затриманий. Крім того, вважав, що протокол складено не уповноваженою особою, то апеляційний суд зазначив таке.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28 вересня 2021 року слідує, що протокол складено слідчим ОСОБА_10 , який відповідно до постанови про визначення групи слідчих від 28 вересня 2021 року, входить до групи слідчих в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим доводи обвинуваченого про складання протоколу не уповноваженою особою є безпідставними.

Відповідно до протоколу підозрюваний ОСОБА_5 затриманий о 16 год 00 хв 28 вересня 2021 року за адресою м. Київ, вул. П. Шутова, 3. Протокол затримання складений у присутності захисника підозрюваного, яка вказала заперечення щодо протоколу затримання. Враховуючи, що обвинувачений був забезпечений захисником, а під час затримання у нього не було вилучено предметів кримінального правопорушення, підстав для визнання цього протоколу недопустимим доказом не вбачається. Крім того, даним протоколом лише зафіксовано факт затримання ОСОБА_5 .

Безпідставними також вважає апеляційний суд й доводи обвинуваченого щодо недопустимості висновку експерта від 11 жовтня 2021 року № СЕ-19/111-21/48819/ТР, оскільки вирок суду не ґрунтується на вказаному висновку та він не врахований судом як доказ винуватості ОСОБА_5 .

Посилання обвинуваченого на те, що йому не було надано копію висновку судово-медичної експертизи під час виконання вимог ст. 290 КПК України не спростовують висновків суду щодо доведення його винуватості, оскільки положення ст. 290 КПК України передбачають, що надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів та не зобов`язують орган досудового розслідування саме вручати стороні захисту копії процесуальних документів.

Також апеляційний суд, враховуючи обставини вчинення злочину, погодився з висновками місцевого суду, який надав оцінку доводам обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій та встановив, що підстав для їх перекваліфікації з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні дані, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у своїй сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б становили підставу для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів сама по собі не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Інші твердження наведені захисником у касаційній скарзі також не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3