В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000105 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України (з урахуванням зміни обвинувачення в суді),

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 10.12.2020 між громадянкою України ОСОБА_6 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_10 укладено шлюб, який зареєстрований в Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за № 2051.В період з початку грудня 2020 року до 22.12.2020, ОСОБА_6 , знаходячись у невстановленому точно досудовим розслідуванням місці в м. Києві, вирішила підробити офіційний документ - заяву від імені свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 про згоду останнього на тимчасову поїздку за кордон їх спільного сина - малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою організувати вивезення свого сина до Російської Федерації, до місця проживання чоловіка ОСОБА_10 , оскільки достовірно знала, що ОСОБА_8 не бажає надавати такої згоди. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що відповідно до п. 4. Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Спланувавши виїзд за кордон в січні 2021 року зі своїм сином, а в подальшому до Російської Федерації, ОСОБА_6 , для реалізації свого кримінально протиправного наміру щодо підроблення офіційного документу, підшукала невстановлену досудовим розслідуванням особу чоловічої статі, яка повинна була, відповідно спільного кримінально протиправного наміру, видати себе у нотаріуса за її колишнього чоловіка ОСОБА_8 та підписати завідомо неправдивий для них документ - заяву про згоду на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій спільний кримінально протиправний намір, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, підшукали приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , до якої вирішили звернутись із проханням нотаріально посвідчити заяву ОСОБА_8 про згоду на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 .

Попередньо ОСОБА_6 організувала надходження на електрону адресу нотаріуса ОСОБА_12 копії документів, які посвідчують свою особу, та посвідчують особи ОСОБА_8 і ОСОБА_11

22.12.2020, невстановлена досудовим розслідуванням особа, відповідно до попередньо узгодженого з ОСОБА_6 кримінально протиправного плану, прийшла до офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , в приміщенні якого видала себе за ОСОБА_8 та виявила бажання нотаріально посвідчити заяву про згоду на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 , у супроводі його матері ОСОБА_6 .

Нотаріус ОСОБА_12 , будучи введеною в оману невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка діяла спільно та узгоджено з ОСОБА_6 , погодилась нотаріально посвідчити заяву від імені особи, яка видавала себе за ОСОБА_8 . У цей же день, нотаріус ОСОБА_12 підготувала на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка діяла спільно та узгоджено з ОСОБА_6 , завідомо неправдивий для двох останніх осіб офіційний документ - заяву, в яку були внесені завідомо неправдиві відомості, про те, що ОСОБА_8 надає згоду на тимчасові поїздки за кордон до Туреччини, Об`єднаних Арабських Еміратів його малолітнього сина ОСОБА_11 , в період з 01.01.2021 по 28.02.2021, у супроводі матері ОСОБА_6 .

Складена зазначена заява була надана нотаріусом невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка видавала себе за ОСОБА_8 , яка за попередньою змовою з ОСОБА_6 , підробила в ній підпис від імені ОСОБА_8 , тобто вчинила за попередньою змовою з ОСОБА_6 підроблення документа, який посвідчується нотаріусом, надає права на виїзд дитини за кордон, з метою його використання ОСОБА_6 при перетині державного кордону України з дитиною.

Вказана нотаріально посвідчена заява від 22.12.2020 зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 в реєстрі за № 2082 та видана невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка видавала себе за ОСОБА_8 , на бланку серії НМН №196731. Одразу після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа, передала підроблену заяву - згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082 ОСОБА_6 , з метою використання як підстави для перетину державного кордону України малолітнього ОСОБА_11 в супроводі одного з батьків.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується в підробленні офіційного документа, який посвідчується нотаріусом, який надає права, з метою використання його іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа при наступних обставинах. ОСОБА_6 , після отримання в період з 22.12.2020 по 01.01.2021, від невстановленої досудовим розслідуванням особи завідомо підробленого для неї офіційного документу, заяви-згоди від 22.12.2020 зареєстрованої в реєстрі за № 2082, знаходячись на території Київської області та м. Києва, у невстановленому точно місці, вирішила умисно використати цей підроблений документ при перетині державного кордону України в аеропорту «Бориспіль» за адресою: АДРЕСА_4 , для вильоту за кордон України рейсом № 491 «Київ-Стамбул» її сина ОСОБА_11 , з метою подальшого доставлення малолітнього сина до місця проживання її чоловіка ОСОБА_10 на території Російської Федерації.

При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батько ОСОБА_8 не підписував, а відповідно не надавав свого дозволу на виїзд свого сина за кордон України. Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_6 01.01.2021 прибула разом зі своїм сином ОСОБА_11 до аеропорту «Бориспіль» за адресою: вул. Бориспіль-7, с. Гора Бориспільського району Київської області, де при перетині державного кордону України, під час проходження прикордонного контролю, о 08 год. 40 хв. надала інспектору паспортного контролю окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_13 , необхідні документи, що посвідчують свою особу і сина, та завідомо підроблений для неї документ - нотаріально посвідчену заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 .

При цьому, інспектор паспортного контролю ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_13 не була обізнана про те, що в заяві-згоді від 22.12.2020 зареєстрованій в реєстрі за № 2082, підпис від імені ОСОБА_8 виконаний не останнім, а тому дозволила перетин малолітньому ОСОБА_11 державного кордону України у супроводі його матері ОСОБА_6 .

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному переправленні осіб через державний кордон України при наступних обставинах. ОСОБА_6 , після отримання в період з 22.12.2020 по 01.01.2021, від невстановленої досудовим розслідуванням особи завідомо підробленого для неї офіційного документу, заяви-згоди від 22.12.2020 зареєстрованої в нотаріальному реєстрі за № 2082, знаходячись на території Київської області та м. Києва, у невстановленому точно місці, вирішила умисно використати цей підроблений документ при перетині державного кордону України в аеропорту «Бориспіль» за адресою: АДРЕСА_4 , для вильоту рейсом № 491 «Київ-Стамбул», з метою незаконного переправлення свого сина ОСОБА_11 через державний кордон України, а в подальшому до місця проживання її чоловіка ОСОБА_10 на території Російської Федерації. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 його батько ОСОБА_8 не підписував, а відповідно не надавав свого дозволу на виїзд свого сина за кордон України.

Також ОСОБА_6 була достовірно обізнана про те, що відповідно до п. 4. Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_6 01.01.2021 прибула разом з своїм сином ОСОБА_11 до аеропорту «Бориспіль» за адресою: вул. Бориспіль-7, с. Гора Бориспільського району Київської області, де при перетині державного кордону України, під час проходження прикордонного контролю, о 08 год. 40 хв. надала інспектору паспортного контролю окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_13 , необхідні документи, що посвідчують свою особу і сина, та завідомо підроблений для неї документ - нотаріально посвідчену заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за №2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 , з метою незаконного переправлення останнього через державний кордон України, тобто без згоди батька ОСОБА_8 , а в подальшому до місця проживання її чоловіка ОСОБА_10 на території Російської Федерації.

При цьому, інспектор паспортного контролю ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_13 не була обізнана про те, що в заяві-згоді від 22.12.2020 зареєстрованій в реєстрі за №2082, підпис від імені ОСОБА_8 виконаний не останнім, а тому дозволила перетин малолітньому ОСОБА_11 державного кордону України у супроводі його матері ОСОБА_6 . За неведених обставин ОСОБА_6 незаконно переправила малолітнього ОСОБА_11 через державний кордон України та вилетіла з ним літаком 01.01.2021 до Турецької Республіки, а в подальшому незаконно переправила ОСОБА_11 до Російської Федерації.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України.

Формулювання обвинувачення, які пред`явлені ОСОБА_6 , суд визнає недоведеними, її слід виправдати, тому що не доведено, що в її діянні є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК. України, ч. 4 ст. 358 КК України та ч. 1 ст. 332 КК України.

ОСОБА_6 під час судового розгляду свою вину не визнала, обставини зазначені в обвинувальному акті заперечила та показала, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , та у них є спільний син ОСОБА_14 . В 2020 році вона розлучилась з ОСОБА_8 , після чого почали проживати окремо, одночасно з цим між ними почались судові процеси щодо визначення місця проживання дитини. Під час однієї із зустрічей з потерпілим між ними відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_8 її вдарив, вона викликала поліцію та з тих пір їхні відносини суттєво погіршились. Не дивлячись на вказану подію вона не заперечувала контакт батька з дитиною і він періодично приїжджав та проводив час з сином. Через два тижні ОСОБА_11 забрали на вихідні у п`ятницю ввечері, у суботу з нею зустрівся батько ОСОБА_15 і повідомив, що дитина більше проживати з нею не буде, її син тепер буде проживати в сім`ї ОСОБА_16 , хоча до цього дитина проживала виключно з нею, їздила відпочивати, знаходилась повністю на її утриманні. За допомогою ювенальної превенції, виконавчої служби та поліції, ОСОБА_6 десь через три тижні все таки змогла забрати сина. Після чого вона вирішила, що буде спілкуватися та вирішувати всі питання по передачі дитини зі своїм колишнім чоловіком виключно через адвокатів.

Вона з потерпілим абсолютно не контактувала і їхнє спілкування вийшло до того, що на період перебування дитини, вони передавали сина і рюкзак, в якому лежав графік заміру цукру, тому що на той період у нього був такий діагноз як переддіабет та порушення з глюкозою, йому потрібна була дієта та вимірювати цукор. Це період з 2019 року по момент поки її не звинуватили, що вона викрала дитину. Так як дитина до цього повністю проживала з нею і саме вона займалась її лікуванням, вони відвідали черговий раз лікаря ОСОБА_17 і та сказала, що для ОСОБА_18 є необхідним відвідувати море і отримати вітамін Д не тільки внутрішньо, а й зовнішньо.

Тому в 2020 її адвокат, який вів всі перемовини з ОСОБА_16 та його адвокатом, написав офіційне звернення до ОСОБА_15 , де просив надати дозвіл ОСОБА_6 , щоб вона могла виїхати із сином у оздоровчих цілях, або вона із задоволенням надасть такий дозвіл ОСОБА_20 . Йшли перемовини, дозволу їй не надавали та не прохали, дитина була в Києві , вона переживала за його стан здоров`я. У вересні місяці 2020 року її адвокат, який на даний час помер від раку, сказав про те, що вони досягли домовленості і ОСОБА_8 хоче надати дозвіл, але в нього є певні вимоги. Вони виконали всі умови та надали потерпілому повну інформацію, після чого він погодився та повідомив, що надасть дозвіл протягом тижня, однак потім передумав і ситуація знову зайшла в глухий кут.

Зазначила, що в судовій справі про визначення місця проживання дитини вона заходила як мати, яка виборює право бути мамою власній дитині. В свою чергу ОСОБА_22 зайшов у слухання з двома кримінальними справами, спричинення сімейного насильства, що слугувало для нього негативною характеристикою.

Тоді обвинувачена наважилася звернутися до потерпілого публічно через соціальні мережі, де попросила надати дозвіл чи взяти сина у неї і вивезти за кордон на море тому, що вони з`ясовують стосунки, а дитина від цього страждає. Вона вже опустила руки але в один день, коли їй передавали сина, ОСОБА_22 сказав, що в рюкзаку є дозвіл на виїзд ОСОБА_11 за кордон. Вона вирішила що це неправда і він хоче якимось чином її спровокувати, зачепити. Тому мовчки забрала сина, піднялася додому та відкрила рюкзачок, де побачила замір цукру і листок А4 нотаріальний дозвіл, з яким в подальшому і перетинала кордон. Вона відразу скинула фото вказаного дозволу своєму адвокату, який згодом їй зателефонував і привітав. Після чого вона швидко купила квитки та необхідні речі дитині та вони із сином виїхали за кордон. Наступного дня по прильоту, їй написав потерпілий ОСОБА_16 і запитав де вони, на що ОСОБА_6 повідомила йому, що поїхала із сином за кордон по дозволу який він надав та передав у рюкзаку ОСОБА_11. ОСОБА_8 зателефонував їй і почав звинувачувати, що вона викрала дитину та виїхала незаконного, оскільки ніяких дозволів він не надавав.

Також повідомила, що після її повернення із сином в Україну, жодних звинувачень не було та ситуація стабілізувалась. Більше того ОСОБА_8 знову надав їй дозвіл для виїзду за кордон та передав у рюкзаку ОСОБА_11 і вона із сином полетіли на 10 днів у Єгипет, після чого спокійно повернулася назад.

Звернула увагу, що звинувачення відносно неї є безпідставними, сфабрикованими та створені виключно для того, щоб облити її брудом, висвітлити в негативному образі у справі про визначення місце проживання дитини. Відмітила, що нотаріус надавав дозвіл виключно за оригіналом паспорту потерпілого ОСОБА_8 , який останнього не втрачав та знаходився лише у нього.

Під час судового розгляду судом було всебічно, повно й неупереджено досліджено та оцінено кожний доказ сторони кримінального провадження.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, прокурор посилається на показання потерпілого та показання свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він був одружений з ОСОБА_6 . У шлюбі в 2018 році у них народився син ОСОБА_18 . В подальшому їх сімейні стосунки з ОСОБА_6 зіпсувались і вони розлучились. В серпні 2020 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір щодо здійснення батьківських прав стосовно сина, у якому був визначений графік побачень з малолітнім сином. Врегулювання юридичних питань стосовно сина, спілкування з ОСОБА_6 відбувалось через адвокатів.

В грудні 2020 року його адвокат отримав електронний лист від адвоката ОСОБА_6 , де він просив надати дозвіл на виїзд сина ОСОБА_18 до Об`єднаних Арабських Еміратів. На цей лист його адвокат, за узгодженням з ним, надав електронну відповідь про те, що дозвіл на такий виїзд наданий не буде, оскільки у ОСОБА_11 планувалось медичне обстеження. В січні 2021 року в переписці від самої ОСОБА_6 він дізнався, що його син ОСОБА_18 вивезений нею до Туреччини, а звідти до нового чоловіка в Російську Федерацію. Заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_18 він не давав та відповідно у нотаріуса ОСОБА_12 не підписував. Вважає, що підроблення цього документу було організовано ОСОБА_6 , яка була зацікавлена незаконно вивезти дитину за кордон.

Під час спілкування з нотаріусом ОСОБА_12 , остання повідомила йому, що напередодні невідомі люди замовили проведення такого нотаріального посвідчення заяви-згоди та на електронну адресу прислали копії усіх необхідних документів, а 22.12.2020 до неї прийшов чоловік в медичній масці, який відрекомендувався ОСОБА_8 та надав паспорт. Нотаріус повідомила, що чоловік був схожий на нього та посвідчила підпис.

Також потерпілий показав, що за час усіх вищевказаних подій, з ним зв`язувались особи з оточення ОСОБА_6 та погрожували йому, що він може взагалі не побачити свою дитину, якщо не виконає ряд умов в тому числі надання під примусом нової заяви дозволу. Тому, під страхом того, що може більше не побачити свого сина виконав всі умови.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що вона працює інспектором паспортного контролю ОКПП Київ Державної прикордонної служби України. Підтвердила, що 01.01.2021 в аеропорту «Бориспіль» здійснювала паспортний контроль при перетині державного кордону матері з дитиною, однак особисто ОСОБА_6 не згадує. При перетині держаного кордону жінка надала нотаріально посвідчену заяву-згоду батька на перетин кордону малолітнім сином.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що вона працює приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. 22.12.2020 її помічнику ОСОБА_23 на електронну адресу надійшли копії документів з проханням нотаріально посвідчити заяву батька ОСОБА_8 на дозвіл вивезення матір`ю дитини за кордон. Вказані документи надіслав працівник туристичного агентства ОСОБА_24 , який періодично направляв до них людей. Нотаріальні дії здійснювалися за безпосереднім зверненням громадян або в телефонному режимі домовлялись про зустріч, по можливості надсилались документи через засоби пошти, чи інші, і призначалась зустріч. Після цього о другій половині дня до неї, як до нотаріуса прийшов чоловік в медичній масці (носіння масок в публічних місцях у зв`язку з пандемією Ковіду було обов`язковим), який відрекомендувався ОСОБА_8 , і вона в його присутності підготувала заяву-дозвіл про перетин сина ОСОБА_26 в супроводі матері за кордон. Особа, яка відрекомендувалась ОСОБА_8 надала оригінал паспорта, і вона встановила ідентичність, попросивши чоловіка приспустити свою медичну маску. Особа підписала заяву, та після її реєстрації забрала перший примірник і пішла. Зазначила, що з потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_6 вона раніше знайомою не була та не впевнена, що відбулася підробка.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні повідомила, що вона працює помічником приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 22.12.2020 на електрону адресу нотаріальної контори прийшов лист з відповідними документами від працівника туристичного агентства ОСОБА_27 , (з яким вона раніше працювала) з проханням нотаріально посвідчити заяву батька ОСОБА_8 на дозвіл вивезення матір`ю дитини за кордон. Після цього ОСОБА_24 зателефонував їй, як зазвичай, попрохав підготувати для його клієнтів відповідну заяву та повідомив, що приїде батько. Того ж дня після обіду прийшов чоловік схожий на потерпілого та вона підготувала проект документів. Згодом завела чоловіка до нотаріуса та в її присутності ОСОБА_12 перевірила паспорт, він приспустив маску. Нічого дивного під час вказаної нотаріальної дії вона не помітила.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні повідомив, що раніше в нього була туристична агенція у м. Києві. Зазначив, що потерпілого ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_6 він не знає і ніколи їх не бачив. В грудні 2020 року до нього через електронну пошту звернулась невідома людина з проханням відпочинку разом з дитиною, одночасно на його електронну пошту були надіслані копії документів, необхідних для надання дозволу на перетин дитиною кордону у супроводі одного з батьків. Всі ці файли він переслав знайомому помічнику нотаріуса ОСОБА_28 (з якою працював раніше) та про подальшу їх долю йому нічого не відомо. Туристичні послуги людині, яка надсилала йому документи електронною поштою він в подальшому не надавав, оскільки та людина в подальшому до нього не зверталась. З якої електронної адреси йому надійшли документи на ОСОБА_8 він повідомити не може, оскільки така інформація у нього не збереглась. Також повідомив, що слідчий декілька раз хотів його викликати по даній справі, однак потім сказав, що приходити взагалі не потрібно.

Крім показань потерпілого, свідків, в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень прокурор посилається на документи, які досліджені в судовому засіданні.

Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105 від 18.01.2021, датованим 25.12.2021, відповідно якого ОСОБА_6 є підозрюваною особою за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України; витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105 від 18.01.2021, датованим 11.10.2021, відповідно якого у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України; витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105 від 18.01.2021, датованим 11.06.2021, відповідно якого у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України; постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 11.06.2021 в одне провадження (кримінальних проваджень № 0000105 за ч. 4 ст. 358 КК України та № 0001563 за ч. 1 ст. 332 КК України).

Рапортом прокурора від 29.10.2021 про виявлення під час розслідування кримінального провадження № 0000105 ознак кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 358 КК України; витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000102 від 29.10.2021, датованим 29.10.2021, відповідно якого у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України; постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 29.10.2021 (кримінальних проваджень № 0000105 за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України та № 0000102 за ч. 3 ст. 358 КК України).

Супровідним листом від 28.09.2021 № 7/316, відповідно якого кримінальне провадження № 0000105 спрямоване з СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київської області до Бориспільської окружної прокуратури.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ( ОСОБА_8 ) від 18.01.2021. У своїй заяві ОСОБА_8 повідомив про те, що 22.12.2020 не встановлена особа спільно з ОСОБА_6 підробили заяву про дозвіл на вивезення його сина ОСОБА_26 за кордон.

Заявою потерпілого ОСОБА_8 з доданими до неї письмовими матеріалами від 28.10.2021.

Протоколом огляду документів від 29.10.2021, відповідно до якого оглянуті надані ОСОБА_8 наступні письмові докази: копія першого розвороту паспорта ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , яким встановлено особу володільця паспорта та його ідентифікаційні дані; копія листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , адресована адвокату ОСОБА_29 від 06.01.2021 (на адвокатський запит від 06.01.2021); копія заяви та пояснення ОСОБА_6 від 20.08.2021, до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради; копія заяви ОСОБА_6 від 16.06.2021, до Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

Протоколом огляду від 25.01.2021, відповідно до якого слідчий з участю свідка ОСОБА_23 та адвоката ОСОБА_30 , оглянув ноутбук марки «Gateway» серійний № NXY1MAA81601, який наданий ОСОБА_23 та було здійснено вхід в електронну скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При вході у цю скриньку було виявлено файли, які надійшли з електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 22.12.2020, а саме: фотознімки свідоцтва про народження ОСОБА_11 ; копія паспорта малолітнього ОСОБА_11 для виїзду за кордон; копія паспорта ОСОБА_6 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 ; фотознімки паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_6 ; фотознімки паспорта громадянина України ОСОБА_8 ; фотознімок ІПН ОСОБА_8 .

Запитом слідчого від 18.01.2021 № 105/125/54/08-2021 та відповіддю Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.01.2021 №228/21.11-08, встановлено наявність актового запису про шлюб відносно громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Російської Федерації ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного 10.12.2020 за № 2051. Прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_31 .

Запитом слідчого від 18.01.2021 № 105/125/54/08-2021 адресованому начальнику ОКПП Київ Державної прикордонної служби України; відповіддю на запит від 21.01.2021 № 28/462 з долученям диску, відповідно якого надано копію відеозапису з відеокамер спостереження від 01.01.2021 щодо проходження прикордонного контролю в напрямку «Відліт» рейс № 491 «Київ-Стамбул» громадянки ОСОБА_32 та громадянина ОСОБА_11; протоколом огляду речей від 04.05.2021, відповідно якого слідчим оглянутий диск наданий ОКПП Київ Державної прикордонної служби України та встановлено, що ОСОБА_6 разом з дитиною ОСОБА_11 пройшла паспортний контроль Державної прикордонної служби України в аеропорту « Бориспіль » о 08 год. 41 хв. 01.01.2021.

Запитом прокурора до Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.10.2021 №51-4113 вих.21; відповіддю на запит від 27.10.2021 № 91-41886/0/15-21, про те, що ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнула державний кордон України 01.01.2021 через пункт пропуску «Бориспіль-D» на підставі документу FF397947 в напрямку «виїзд» авіарейсом № 491 Київ-Стамбул; ОСОБА_11 (дитина), ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетнув державний кордон України 01.01.2021 через пункт пропуску «Бориспіль-D» на підставі документу FV140137 в напрямку «виїзд» авіарейсом № 491 Київ-Стамбул, на підставі згоди батька (номер документу НОМЕР_2 ).

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 21.01.2021, відповідно до якого у приватного нотаріуса вилучено другий примірник нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 від 22.12.2020 за № 2082, копію паспорта ОСОБА_8 ; протоколом огляду документів від 26.12.2021, відповідно якого прокурор провів огляд документів, які вилучені слідчим під час виїмки 21.01.2021 у приватного нотаріуса ОСОБА_12 , на підставі ухвали слідчого судді; постановою слідчого вказані документи визнано речовими доказами.

Запитом слідчого потерпілому ОСОБА_8 від 21.01.2021, про надання документів із зразком підпису; відповіддю ОСОБА_8 на запит від 21.01.2021, відповідно якої ОСОБА_11 надав запитувані документи; розпискою ОСОБА_8 про отримання раніше наданих документів.

Постановою про відібрання зразків почерку та підпису у ОСОБА_8 для проведення експертизи від 21.01.2021; протоколом вилучення (відібрання) зразків почерку та підпису у ОСОБА_8 від 21.01.2021; зразками почерку та підпису ОСОБА_8 ; постановою про призначення почеркознавчої експертизи від 21.01.2021.

Запитом прокурора від 11.10.2021 № 51-3963 вих.21, про надання копії висновку експерта у зв`язку з втратою оригіналу висновку експерта від 27.01.2021 № СЕ-19/111-21/3049-ПЧ з кримінального провадження; супровідним листом від 13.10.2021 №19/111/4-53410-2021, відповідно якого прокурору направлена завірена копія другого примірника експертизи; копією супровідного листа від 27.01.2021 № 19/111/17-3/4042, про те що висновок експерта надсилався слідчому раніше; копією довідки про витрати на проведення експертизи від 27.01.2021;

Висновком експерта від 27.01.2021 № СЕ-19/111-21/3049-ПЧ, який отриманий від уповноважених осіб Київського НДЕКЦ в порядку тимчасового доступу до речей і документів, відповідно якого підпис від імені ОСОБА_8 , в заяві від імені ОСОБА_8 виданої 22.12.2020 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_11 , в супроводі його матері ОСОБА_6 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованої реєстрі за №2082 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою; рукописний запис від імені ОСОБА_8 , в заяві від імені ОСОБА_8 виданої 22.12.2020 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_11 , в супроводі його матері ОСОБА_6 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованої реєстрі за № 2082 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Заявою потерпілого ОСОБА_8 про надання доказів від 15.12.2021, з додатками; протоколом огляду документів та речей від 15.12.2021, відповідно якого прокурор провів огляд копій документів та речей, які надані потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_8 15.12.2021, а саме: копія свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з додатку «ДІЯ»), серії НОМЕР_3 ; копія заяви ОСОБА_8 про недопущення перетину кордону України та в`їзду дитини ( ОСОБА_11 ) на тимчасову окуповану територію України від 22.10.2020, адресована до Державної прикордонної служби України, СБУ; копія відповіді Державної прикордонної служби України від 03.11.2020 № 23/Л-14175; копія листа адвоката ОСОБА_34 (представляє інтереси ОСОБА_6 ), який надійшов 17.12.2020 на електронну адресу адвоката ОСОБА_29 ; копія відповіді на лист адвоката ОСОБА_34 - лист адвоката ОСОБА_29 (представляє інтереси ОСОБА_8 ) від 22.12.2020 адресований адвокату ОСОБА_35 (представляє інтереси ОСОБА_6 ). Відповідно змісту листа 22.12.2020 надана відповідь адвокату ОСОБА_35 , який представляє інтереси ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_8 відмовляє ОСОБА_6 у перетині державного кордону України їх спільному сину ОСОБА_11 ; копія листа Державної прикордонної служби України від 22.09.2021 № 91-36753/0/15-21вих., з відомостями про перетин державного кордону України ОСОБА_6 ; копія рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №752/6099/20; копія договору від 20.08.2020 щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_36 та зареєстрований в реєстрі за № 3746; скріншоти переписки з ОСОБА_6 за січень 2021 року (з особистого телефону ОСОБА_8 , з номером НОМЕР_4 ), відповідно яких він дізнався від колишньої дружини, що вона вивезла його дитину до Російської Федерації.

Заявою потерпілого ОСОБА_8 про надання доказів від 15.12.2021, з додатками; протоколом огляду документів та речей від 15.12.2021, відповідно якого прокурор провів огляд копій документів та речей, які надані потерпілим ОСОБА_8 15.12.2021, а саме: копія направлення на госпіталізацію ОСОБА_11 від 30.11.2020, видане лікарем медичного закладу «Добробут» ОСОБА_37 з консультативним висновком; скріншот переписки з адвокатом ОСОБА_6 . ОСОБА_38 за січень 2021 року; копія мирової угоди (складеної російською мовою) за 2021 рік; постановою про визнання речовим доказом від 15.12.2021.

Заявою потерпілого ОСОБА_8 про надання доказів (флеш накопичувача з відеозаписом) від 20.12.2021; флеш накопичувач з відео файлами; протоколом огляду речей від 20.12.2021, відповідно якого прокурор провів огляд флеш накопичувача, наданого 20.12.2021 потерпілим ОСОБА_8 ; носій інформації, який містить три відеофайла з назвами: «Мать ОСОБА_39 », «Нотариус ОСОБА_12», «Нотариус ОСОБА_12»; постановою слідчого про визнання речовим доказом від 20.12.2021.

Клопотанням адвоката ОСОБА_29 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 про долучення доказів до матеріалів кримінального провадження, з додатками; завіреною копією листа адвоката ОСОБА_34 (представляє інтереси ОСОБА_6 ), який надійшов 17.12.2020 на електронну адресу адвоката ОСОБА_29 .

Постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 28.12.2021.

Витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001660 від 28.12.2021, датованим 28.12.2021.

За клопотанням представника потерпілого досліджено копію аудіозапису під назвою « AUDIO-2023 -02-14-13-14-30»; роздруківку фотознімку екрану переписки з « ОСОБА_40 »; роздруківку фотознімку екрану переписки з « ОСОБА_41 »; копія постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року по справі № 752/6099/20.

За клопотанням сторони захисту досліджено заяву від імені ОСОБА_8 виданої 15.03.2021 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_11 , в супроводі його матері ОСОБА_6 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_42 та зареєстрованої в реєстрі за № 497.

Аналізуючи наявні у провадженні докази, слід зазначити, що оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення. Самі по собі процесуальні рішення, такі як постанови і доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, а також змагальні документи (клопотання, заяви, скарги тощо) не можуть оцінюватися з погляду допустимості, оскільки не є доказами у значенні статті 84 КПК.

Якщо доказ визнається недопустимим на підставі частини 1 статті 87 КПК, слід зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу з посиланням на норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

З огляду на викладене, неспроможними є доводи сторони захисту про недопустимість рапорту прокурора, заяви потерпілого ОСОБА_8 з письмовими матеріалами, запиту слідчого та відповіді, а також клопотання адвоката ОСОБА_29 про долучення до матеріалів кримінального провадження документів.

Суд вважає необґрунтованою позицію сторони захисту про недопустимість переданих потерпілим до органу досудового розслідування документів, оскільки за змістом ст.. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право зокрема подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду. Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Крім того, судом відхиляються доводи захисника про недопустимість на підставі ст. 87 КПК протоколу відеозаписів розмов потерпілого з матір`ю обвинуваченої та нотаріусом, тому що стороною захисту не обґрунтовано які саме та чиї фундаментальні права або свободи людини порушено внаслідок отримання доказів.

Не погоджується суд із твердженням сторони захисту про недопустимість клопотання адвоката ОСОБА_43 в інтересах потерпілого про доручення доказів, протоколу огляду електронної пошти адвоката, листа - звернення представника ОСОБА_6 від 17.12.20 та скріншот електронної пошти адвоката ОСОБА_44 . Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Статтею 87 КПК України передбачені випадки визнання недопустимими доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. На думку суду, сторона захисту не довела отримання слідством доказів у порушення встановленого КПК порядку. Як зазначалося вище, діючий КПК України передбачає збір стороною обвинувачення доказів в тому числі шляхом отримання їх від фізичних осіб, які є потерпілими.

Встановлено, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалось слідчими органів Національної поліції, а тому безпідставними є твердження захисника про порушення правил підслідності, передбачених ст.. 216 КПК України. Щодо місця проведення досудового розслідування суд вважає за необхідне зазначити, що 15.07.20121 року постановою першого заступника керівника Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_45 на підставі ст. 218 КПК України визначено підслідність у цьому кримінальному провадженні за Бориспільським РУП ГУНП в Київській області. Таким чином, установивши підстави, передбачені ст. 218 КПК України, та прийнявши відповідну постанову, прокурор діяв у межах, передбачених процесуальним законом. З огляду на вказане, суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість доказів отриманих в період з 19.01.21 по 16.07.21 у зв`язку із порушенням правил підслідності.

Щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Відповідальність за ст. 358 КК України настає в разі підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

З об`єктивної сторони злочин за ст. 358 КК України виражається в таких діях: а) підроблення посвідчення або іншого офіційного документа; б) збут підробленого офіційного документа; в) виготовлення підроблених печатки, штампа чи бланка підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печатки, штампа чи бланка; г) збут підроблених печатки, штампа чи бланка.

Підроблення посвідчення або іншого офіційного документа - це: а) повне виготовлення фальшивого документа, схожого на справжній (відтворення як матеріальної форми, так і змісту носія інформації); б) внесення у справжній з точки зору форми документ неправдивих відомостей (наприклад, бездоганно оформлений листок тимчасової непрацездатності, виданий завідомо здоровій людині); в) зміна змісту або характеру документа шляхом механічних маніпуляцій (дописування, підтирання, підчистка, витравлення тексту тощо); г) підроблення відбитків штампа, печатки як необхідного реквізиту документа. Злочин вважається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї із зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України дій.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого документа, штампа, печатки чи бланка за призначенням як самим підроблювачем, так і іншою особою. Мета використання підробленого документа означає бажання винного набути певних суб`єктивних прав або звільнитися від юридичних обов`язків (приховати наявність вищої освіти, щоб за рахунок бюджетних коштів одержати другу вищу освіту). Якщо мета інша (продемонструвати майстерність, поповнити колекцію та ін.), склад злочину відсутній.

За частиною третьою статті 358 КК України кваліфікуються дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є кримінальним правопорушення.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_6 за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою вчинила дії щодо підроблення офіційного документа - заяви від імені свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 про згоду останнього на тимчасову поїздку за кордон їх спільного сина ОСОБА_11 . Як стверджує прокурор, для реалізації свого кримінально протиправного наміру обвинувачена залучила невстановлену досудовим розслідуванням особу чоловічої статі, підшукала потрібного нотаріуса, організувала надходження на електрону адресу нотаріуса необхідних документів, а 22.12.2020р. ця невстановлена особа відповідно до попередньо узгодженого з ОСОБА_6 плану прийшла до офісу нотаріуса, видала себе за ОСОБА_8 , а нотаріус, у свою чергу, будучи введеним в оману вищевказаною невстановленою особою, нотаріально посвідчила заяву про згоду на тимчасову поїздку за кордон сина від імені особи, яка видавала себе за ОСОБА_8 . Після цього, невстановлена особа передала підроблену заяву-згоду ОСОБА_6 з метою подальшого використання її як підстави для перетину державного кордону України малолітнього ОСОБА_11 .

Суд наголошує на тому, що до суду не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_6 за попередньою змовою із невстановленою особою будь-яких дій, пов`язаних із підробленням офіційного документа (заяви - згоди на виїзд дитини за кордон від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082).

З наданих прокурором доказів не вбачається навіть зв`язку ОСОБА_6 ні з особою чоловічої статі, яка видавала себе за ОСОБА_8 , ні з нотаріусом ОСОБА_12 чи її працівниками, ні з ОСОБА_27 , з електронної адреси якого до нотаріуса були направлені документи необхідні для оформлення заяви.

Обвинувачена протягом всього судового розгляду заперечувала свою причетність до підроблення заяви на виїзд дитини за кордон, стверджувала, що зазначену заяву вона знайшла в рюкзаку сина в момент чергової передачі сина від потерпілого ОСОБА_8 . Звинувачення щодо підроблення цієї заяви від потерпілого почали надходити телефоном одразу після її відльоту до Турецької Республіки. ОСОБА_6 допускає, що з урахуванням конфлікту, який вже тривалий час існує у неї з потерпілим, не виключається, що саме останній організував та спровокував ситуацію навколо підробки заяви.

Допитані в суді свідки обвинувачення - нотаріус ОСОБА_12 , її помічник ОСОБА_23 повідомили, що із ОСОБА_6 вони не знайомі, її ніколи не бачили, про неї не чули, а підготовку та попереднє опрацювання документів здійснювалось на прохання їх знайомого ОСОБА_46 , який працював у туристичному агентстві. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 також заперечив знайомство із ОСОБА_6 , повідомив, що з його електронної адреси були перенаправлені документи для нотаріуса ОСОБА_12 , однак із особою, яка йому ці документи направила, він не знайомий та ніколи не зустрічався. Потерпілий ОСОБА_8 під час допиту також не підтвердив обставин, які б вказували на зв`язок ОСОБА_6 із певною особою чоловічої статі, яка видавала себе за ОСОБА_8 або із ОСОБА_27 , ОСОБА_12 чи її працівниками. Позиція потерпілого зводиться лише до того, що обвинувачена була зацікавлена більше всіх у вивезенні сина до нового чоловіка в Російську Федерацію і їй було достовірно відомо, що він заперечує проти цього, а тому вона є організатором підроблення заяви на виїзд дитини за кордон. Окремо суд звертає увагу на те, що нотаріус ОСОБА_12 в своїх показаннях наполягала на тому, що вона встановлювала особу, яка до неї приходила, і перевіряла її паспорт у присутності ОСОБА_23 . Остання також підтвердила в суді цю обставину. В свою чергу, потерпілий показав, що свій паспорт він весь час зберігав при собі, нікому не давав.

З огляду на викладене, судом відхиляються посилання прокурора на показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , тому що зазначені особи не підтвердили в суді обставин організації ОСОБА_6 надходження на електрону адресу нотаріуса необхідних документів для подальшого підроблення заяви на виїзд сина за кодон, а також обставин, пов`язаних із залученням ОСОБА_6 до процесу підроблення заяви.

Досліджені під час судового розгляду документи сторони обвинувачення також не підтвердили вчинення ОСОБА_6 якихось дій у будь-якій формі, пов`язаних із підробленням заяви на виїзд дитини за кордон.

Суд погоджується з твердженнями прокурора та потерпілого, що обвинувачена була зацікавлена у вивезенні сина за кордон, проте суд наголошує на тому, що відповідно до положень діючого КПК України доведення винуватості особи здійснюється не за принципом «кому вигідно, той і винен», а на підставі стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Судом визнається недоведеним обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 , щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. На думку суду, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 є об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України полягає у наданні підробленого документа органам влади, підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред`явленні їх (для ознайомлення з їх змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного). Суб`єктивна сторона злочину, характеризується виною у формі прямого умислу, оскільки особа, яка використовує підроблений документ, завідомо усвідомлює протиправність та безпідставність такого перетинання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 надала інспектору паспортного контролю окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_13 необхідні для перетину кордону документи, що посвідчують її особу і сина, та нотаріально посвідчену заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 . Відповідно до висновку експерта від 27.01.2021 № СЕ-19/111-21/3049-ПЧ, підпис від імені ОСОБА_8 , в заяві від імені ОСОБА_8 виданої 22.12.2020 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_11 , в супроводі його матері ОСОБА_6 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованої реєстрі за № 2082 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою, тобто є підробленим.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що 01.01.2021 в аеропорту «Бориспіль» здійснювала паспортний контроль при перетині державного кордону та при перетині держаного кордону жінка надала нотаріально посвідчену заяву-згоду батька на перетин кордону малолітнім сином.

Судом вже визнано недоведеним обвинувачення в частині вчинення ОСОБА_6 дій, пов`язаних із підробленням заяви на виїзд дитини за кордон. Свою вину у подальшому використанні підробленої заяви на виїзд дитини за кордон ОСОБА_6 заперечила, пославшись на те, що лише на початку січня 2021 року, тобто вже після фактичного використання заяви та перетину державного кордону, від потерпілого телефоном вона дізналась, що він у дійсності ніяких нотаріальних дозволів на виїзд дитини не надавав. Допитаний в суді потерпілий підтвердив, що лише у січні 2021 року він дізнався про вивезення обвинуваченою сина на підставі підробленої заяви. Свідки обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та ОСОБА_27 та досліджені судом документи жодним чином не вказують на те, що обвинувачена ОСОБА_6 під час проходження із сином державного кордону усвідомлювала, достеменно знала про підроблення заяви, а отже свідомо використала завідомо підроблений офіційний документ.

Судом визнається недоведеним обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 , щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. На думку суду, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 є суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК, характеризується діянням у виді незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також в організації, керівництві, сприянні (наданням порад, вказівок, засобів або усуненням перешкод) незаконному переправленню осіб через державний кордон України.

Незаконне переправлення осіб через державний кордон України - дії особи, що полягають у забезпеченні перетинання іншими особами державного кордону України з порушенням норм права. З суб`єктивної сторони це кримінальне правопорушення може бути вчинено тільки умисно, оскільки особа, яка переправляє інших осіб через кордон, завідомо усвідомлює протиправність та безпідставність такого перетинання.

Діяння, відповідальність за яке передбачена ст. 332 КК України, повинно полягати у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, тобто з порушенням винним встановленого законом порядку перетинання державного кордону України. Кожен громадянин, в тому числі і батьки, які виїжджають з України разом зі своїми дітьми, які не досягли 16-річного віку, зобов`язані дотримуватися вимог щодо правил перетину державного кордону України, закріплених у відповідних нормативно-правових актах. Разом з тим, у випадках формального виконання ними всіх вимог чинного законодавства, зокрема у разі відсутності необхідних документів, відповідну контролюючу функцію щодо надання їм дозволу на перетин державного кордону України, покладено на органи Державної прикордонної служби України. Питання щодо достатності, належності та дійсності документів, а також обґрунтованості перетину державного кордону України належить виключно до компетенції органів Державної прикордонної служби України шляхом проведення прикордонного контролю, за результати якого ними приймається рішення щодо надання дозволу на перетин державного кордону України або про відмову в такому перетині.

Сторона обвинувачення вважає, що незаконність переправлення малолітнього ОСОБА_11 через державний кордон України полягає у тому, що ОСОБА_6 при перетині державного кордону України під час проходження прикордонного контролю надала інспектору паспортного контролю документи, що посвідчують свою особу і сина, а також завідомо підроблений документ - нотаріально посвідчену заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за №2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 , з метою незаконного переправлення останнього через державний кордон України, тобто без згоди батька ОСОБА_8 , а в подальшому до місця проживання її чоловіка ОСОБА_10 на території Російської Федерації.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 була обізнана про те, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого.

Свідок ОСОБА_13 в суді підтвердила, що 01.01.2021 в аеропорту «Бориспіль» здійснювала паспортний контроль та при перетині держаного кордону жінка надала нотаріально посвідчену заяву-згоду батька на перетин кордону малолітнім сином, який не викликав в неї жодних сумнівів. Відеозаписом з камер спостереження наданим ОКПП Київ Державної прикордонної служби України підтверджено, що ОСОБА_6 разом з дитиною ОСОБА_11 пройшла паспортний контроль Державної прикордонної служби України в аеропорту « Бориспіль » о 08 год. 41 хв. 01.01.2021.

Сторона захисту не заперечує тієї обставини, що ОСОБА_6 дійсно перетинала державний кордон України в аеропорту «Бориспіль», рейсом № 491 « Київ-Стамбул » разом зі свої сином ОСОБА_11 . Також, обвинуваченою і захисником не оспорюється той факт, що ОСОБА_6 надала інспектору паспортного контролю ОСОБА_13 необхідні документи, в тому числі нотаріально посвідчену заяву-згоду батька від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_11 .

Водночас сторона захисту заперечує щодо обізнаності ОСОБА_6 про підроблення вищевказаної заяви-згоди та усвідомлення нею незаконності перетину із сином державного кордону України на підставі підроблених документів. Свідки обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та ОСОБА_27 , а також досліджені судом документи жодним чином не вказують на те, що обвинувачена ОСОБА_6 під час проходження із сином державного кордону усвідомлювала та достеменно знала про підроблення заяви, а тому завідомо усвідомлювала протиправність переправлення сина через державний кордон України.

Судом визнається недоведеним обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 , щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.332 КК України. На думку суду, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 є суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України.

Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст. 17 КПК регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст. 62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто, внутрішнє переконання суду при оцінці доказів повинне ґрунтуватись на об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності. При цьому не повинна мати місце наперед визначена упередженість при оцінці доказів, впевненість у винності особи, діям якої дається оцінка, безпідставне, необґрунтоване відкидання доказів, які свідчать про невинуватість особи.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вважає, що стороною обвинувачення не подано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України ч. 1 ст. 332 КК України.

Відповідно до статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 слід виправдати, оскільки не доведено, що в її діянні є склад кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України ч. 1 ст. 332 КК України.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_6 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та виправдати.

ОСОБА_6 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та виправдати.

ОСОБА_6 , визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України та виправдати.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-21/3049-ПЧ у сумі 2615 гривень 20 копійок, слід віднести на рахунок держави.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1