ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3120/23 Справа № 196/432/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000539, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури - ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Царичанка Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, від відбування якого звільнено на підставі п. "д" ст. 1, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Окрім того, вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду розмірі 53 990 грн. і моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., а всього: 553 990 грн.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 31.08.2016, близько 22-00 год., водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним мотоциклом «Yamaha FJ 1100», без реєстраційного номеру, яким користувався останній, рухався по автодорозі сполучення Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка, з боку смт Царичанка, в напрямку с. Ляшківка, де на ділянці автодороги в смт Царичанка на вулиці Кірова навпроти домоволодіння №148-Д, порушуючи п.п. 12.2, 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, слідуючи із перевищенням дозволеної швидкості руху у населеному пункті, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що це буде безпечним, і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись зі швидкістю не менше 100 км/год, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого відбулось безпосереднє зіткнення правою половиною тіла ОСОБА_12 із виступаючими частинами вказаного мотоциклу під керуванням водія ОСОБА_7 , а також тілом останнього.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (в редакції від 04.11.2015). Порушення вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № Е 94 від 16.09.2016 отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла крововилив в м`яких тканинах голови, у лобній ділянці праворуч; крововиливи під м`якою мозковою оболонкою; рани - на рівні правої брови та підборіддя і верхньої губи; садна - на рівні правого скронево-нижньощелепного суглоба, правої щоки, підборіддя, лоба праворуч горизонтальне, спинки і крила носа праворуч, верхньої третини шиї праворуч, синець повік правого ока, перелом хрящів носа. Перелом ребер праворуч по кільком анатомічним лініям з розривам легені, крововилив в прикореневому відділі легень, крововиливи під плеврою легень з переходом у глибину тканин їх; кров у грудних порожнинах, повний вивих лівої ключиці, садна шиї праворуч, грудної клітки праворуч, таза праворуч. Розрив тканини печінки, рвані рани обох стегон та правої гомілки.

Вищевказані тілесні ушкодження прижиттєві спричинені протягом короткого проміжку часу до настання смерті, можливі при дорожньо- транспортній пригоді, від дії тупих твердих предметів чи при ударі об такі, які могли бути виступаючі частини мотоцикла, які в сукупності відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що застосовуючи положення п. "д" ст. 1, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" на підставі заяви захисника обвинуваченого, суд не з`ясував думку ОСОБА_7 , який наполягав на своїй невинуватості та згоди на застосування акта амністії фактично не надав.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на неврахування судом при визначенні розміру відшкодування вини пішохода. Так, захисник зазначає, що ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що беззаперечно підтверджується матеріалами провадження, проте суд не з`ясував чи виконав він вимоги ПДР України, зокрема не встановив, чи були в нього необхідність переходити проїжджу частину поза межами пішохідного переходу, чи використовував він світлоповертальні елементи або був в одязі, що їх мають, враховуючи те, що він рухався у темну пору доби. На переконання захисника, наведені обставини у відповідності з вимогами ст. 1193 ЦК України повинні були бути враховані судом при визначенні розміру відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу обвинувачення, потерпілого, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про необхідність зміни вироку в частині вирішення цивільного позову за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 53900 грн. та моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

Задовольняючи повністю цивільний позов потерпілого, суд, керуючись положеннями ст.ст. 1166, 1167 Цивільного Кодексу України, дійшов висновку, що заявлена потерпілим матеріальна шкода підтверджується дослідженими доказами, а моральна відповідає понесеним ним моральним втратам.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на неврахування судом при визначенні розміру стягнення вини пішохода.

Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу.

Так, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що розмір понесених потерпілим матеріальних витрат, пов`язаних виключно з похованням ОСОБА_12 , повністю відповідає долученим до позову розрахунковим документам, що не дає підстав вважати визначену судом для стягнення суму необґрунтовано завищеною.

Що стосується визначеного судом розміру моральної шкоди, то він на думку суду відповідає вимогам закону та не підлягає зменшенню з наведених стороною захисту мотивів.

Так, вирішуючи питання про обґрунтованість вироку в частині визначеної суми відшкодування завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпілий зазнав великих страждань, пов`язаних з загибеллю сина та порушенням внаслідок цього звичного для себе способу життя.

Ці обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків в сумі 500000 грн. відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілого, а тому підстави для відмови у стягненні моральної шкоди або зменшення її розміру у колегії суддів відсутні.

Щодо доводів захисника про те, що суд не врахував вини пішохода, то вони також є безпідставними.

Так, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 стороною захисту не оскаржувались, тоді як факт порушення останнім п.п. 12.3, 12.4,12.9 (б) ПДР України, невиконання яких знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, повністю знайшов своє підтвердження у досліджених судом доказах.

На переконання колегії суддів, та обставина, що ОСОБА_12 перетинав проїжджу частину поза межами пішохідного переходу, хоча і має місце, проте з позиції суду на розмір відшкодування не впливає.

Вимогами ст. 1193 ЦК України дійсно встановлено, що розмір відшкодування зменшується, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди.

Між тим, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які свідчили про те, що дії ОСОБА_12 також перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Таким чином, колегія суддів не погоджуються з вимогами апеляційної скарги захисника та не знаходить підстав для її задоволення.

Поряд із цим, вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання, за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, а відповідно до статті 10, питання про застосування амністії суд вирішує, зокрема, за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Колегією суддів встановлено, що злочин ОСОБА_7 було вчиненого 31 серпня 2016 року, тобто до набрання чинності 07 вересня 2017 року Закону України «Про амністію у 2016 році».

Водночас, ОСОБА_7 є учасником бойових дій, особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_1 від 05.11.2015 (а.с. 119 т.1), а також копією наказу «008-05/30-С про нагороду «За відвагу» за мужність та відвагу під час бойових дій 03.07.2015 в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд не з`ясував думку обвинуваченого та не переконався у тому, що він не заперечує проти застосування до нього вимог зазначеного закону, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

Так, з технічного запису судового засідання від 12 липня 2023 року вбачається, що після оголошення захисником клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», суд з`ясував думку всіх учасників провадження, в тому числі й обвинуваченого, який клопотання захисника підтримав. Свою згоду та розуміння наслідків застосування Закону України "Про амністію" обвинувачений підтвердив й в суді апеляційної інстанції.

Щодо тверджень прокурора про те, що обвинувачений заперечував свою винуватість, то ці обставини жодним чином на можливість вирішення питання про звільнення останнього від відбування покарання не впливають.

За цих умов вважати обґрунтованими доводи прокурора колегія суддів не може, а тому не знаходить підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість судового рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури - ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4