Справа № 344/1806/24
Провадження № 1-кс/344/922/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003560 від 21.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_4 звернулася з вказаним клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 , в якому просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування..

В обґрунтування клопотання вказано про те, що 20 листопада 2023 року близько 18 год 30 хв неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області на Привокзальній площі, де побачили ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У цей час неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вирішили спільно відкрито заволодіти наявним у ОСОБА_9 особистим майном.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, неповнолітній ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_8 , направилися вслід за потерпілим ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_9 проходив неподалік будинку АДРЕСА_1 , вони підбігли до останнього та почали його штовхати, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю.

Після цього, неповнолітній ОСОБА_8 , діючи за попередньо змовою з неповнолітнім ОСОБА_5 , маючи єдиний об`єднаний неправомірний умисел, діючи умисно, з корисливих спонукань та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, у період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023), відкрито викрав із лівої кишені штанів ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy A30s» моделі «SM-A307FN/DS» синього кольору та з викраденим майном побіг у двір вказаного будинку.

Одразу ж після цього, ОСОБА_9 , з метою повернення свого викраденого мобільного телефону, побіг вслід за неповнолітнім ОСОБА_8 , наздогнав останнього та вимагав, щоб той повернув викрадене майно. У свою чергу, неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , маючи реальну можливість розпорядитись викраденим мобільним телефоном, через побоювання, що на крики потерпілого ОСОБА_9 про допомогу відреагують перехожі, повернули йому викрадений мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy A30s» моделі «SM-A307FN/DS» синього кольору, вартість якого згідно висновку експерта становила 3367 гривень.

У подальшому, неповнолітній ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , заштовхали ОСОБА_9 до під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи у вказаному приміщенні, неповнолітній ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих спонукань та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, у період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023), наніс ОСОБА_9 удар рукою в ділянку обличчя, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я та відкрито викрав із лівої внутрішньої кишені його куртки грошові кошти в сумі 16000 гривень.

Після вчинення кримінального правопорушення, неповнолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинули, а грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 19367 гривень.

Вина неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події; допиту потерпілого; пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками; протоколами огляду відеозаписів, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

30.01.2024 неповнолітньому ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

На теперішній час наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існує можливість: переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді десяти років позбавлення, який усвідомлюючи понесення відповідальності, може покинути межі Івано-Франківської області, переховуватись, із урахуванням того, що у м. Івано-Франківську постійного місця проживання не має; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний не навчається, не працює, джерело його доходів невідоме, стійкі соціальні зв`язки відсутні, є уродженцем та жителем іншої (Закарпатської) області, що свідчить про можливість вчинення ним у майбутньому нових злочинів, в т.ч. на території інших областей України.

Злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, у вчиненні якого підозрюється неповнолітній ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту неможливо, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризику переховуватись від суду із урахуванням територіальної віддаленості місця суду від останнього відомого місця проживання підозрюваного.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання неможливе, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризики впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у ході спілкування з останніми та не буде співмірним тяжкості інкримінованим злочинам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки письмових зобов`язань про взяття підозрюваного не надходило на поруки.

Також при обранні запобіжного заходу слід врахувати розмір значної завданої шкоди потерпілому, з урахуванням наявного доходу у потерпілого лише за рахунок пенсії по інвалідності, використання підозрюваним безпорадного стану, який в нього у зв`язку з інвалідністю, невідшкодування потерпілому шкоди.

Таким чином застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою є недостатнім для виконання неповнолітнім ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а обрання такого запобіжного заходу буде доцільним та співмірним особі підозрюваного, з урахуванням його вікових та психологічних особливостей.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 пов`язане із застосуванням насильства. При застосуванні даного запобіжного заходу просив врахувати, що підозрюваний немає постійного місця проживання, від листопада 2023 року до січня 2024 року місце знаходження ОСОБА_5 не можливо було встановити. Відсутність стійких соціальних зв`язків, джерело доходів невідоме, підозрюваний не навчається, не працює. Також у підозрюваного відсутнє постійне місце проживання. Зазначив, що потерпілий є інвалідом, підозрюваний використав безпорадний стан потерпілого та спричинив йому значну матеріальну шкоду.

Слідчий клопотання підтримала, просила задоволити.

Захисник у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання. Зазначила, що прокурором не подано жодних доказів на підтвердження ризиків, зазначених в клопотанні. Вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим, просила застосувати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації, про місце проживання буде повідомлено додатково слідчому.

Підозрюваний просив обрати йому домашній арешт. Тимчасово проживає в готелі, який знаходиться біля залізничного вокзалу м. Івано-Франківська на 4 поверсі. Упродовж двох місяців знаходився в Іршавському районі. Разом з тим, вказав, що має сина, якому виповнилось п`ять місяців.

Законний представник ОСОБА_6 вказала, що онук проживає разом з нею, співмешканкою та дитиною в готелі біля вокзалу. За місцем реєстрації в Закарпатській області згорів будинок. Онук не працює. Просила застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вказала, що відшкодують шкоду потерпілому.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003560 від 21.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

30.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протокол огляду місця події від 20.11.2023, протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 22.11.2023, протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 від 21.11.2023, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023, протокол огляду предмету від 22.11.2023, протокол огляду предмету від 22.11.2023, висновок експерта №СЕ -19/109-23/13959-ТВ від 08.12.2023., протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 30.01.2024.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до ч.4 ст. 186 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу (ч.2 ст.492 КПК України).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а прокурором доведено їх існування, а саме: переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді десяти років позбавлення. Будучи обізнаним про покарання, що загрожує підозрюваному для уникнення відповідальності, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, враховуючи, що постійного місця проживання не має; не працює, джерело його доходів невідоме; стійкі соціальні зв`язки відсутні.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення групою осіб, в тому числі з корисливим мотивом та із застосуванням насильства. При оцінці наявності даного ризику слідчий суддя враховує, що у підозрюваного не має достатніх стримуючих факторів, які б могли вплинути на його поведінку, зважаючи на характер та обставини кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Разом з тим, існує ризик впливу на потерпілого. Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище особи не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали під час досудового розслідування.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при обранні запобіжних заходів враховуються стан здоров`я неповнолітнього, його сімейний і матеріальний стан, стосунки з батьками, дієвість існуючого контролю за його поведінкою, вид діяльності, місце проживання, дані про попередні судимості, соціальні зв`язки, схильності, спосіб життя, поведінка під час провадження в цій або іншій кримінальній справі, наявність факторів, обставин чи визнання ним моральних цінностей, які дозволяють прогнозувати його поведінку (п.3).

Одні лише доводи підозрюваного, його захисника, законного представника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, та гарантією того, що він буде дотримуватися відповідних процесуальних обов`язків за наявності загрози у покаранні за вчинення кримінального правопорушення з урахуванням встановлених конкретних обставин саме даного кримінального провадження.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу. Слідчий суддя вважає, що домашній арешт, про який просить сторона захисту, з огляду на наведені вище ризики є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З цих же підстав доводи захисту про відсутність підстав для застосування запобіжного у виді тримання під вартою слідчий суддя вважає спростованими.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_5 , його неповнолітній вік ( повних 17 років), середню освіту, те, що не одружений, відсутні міцні соціальні зв`язки (зі слів проживає із співмешканкою та має малолітню дитину віком 5 місяців), офіційно не працевлаштований, наявність місця реєстрації (за таким не проживає), відсутність постійного місця проживання (підозрюваний тимчасово проживає в готелі біля залізничного вокзалу м. Івано-Франківська за слів), а також те, що раніше не судимий.

Разом з тим, жодних даних, котрі б свідчили про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі матеріали клопотання не містять та такі не були надані стороною захисту.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Неповнолітній вік підозрюваного не зменшує суспільної небезпечності вчиненого та не спростовує того, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, за підозрою у вчиненні ним в умовах воєнного стану, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваного, що підтверджує ймовірність його свідомої непроцесуальної поведінки. Відтак, вимагає контролю за поведінкою підозрюваного.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

У справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінального правопорушення (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить висновку, що інші запобіжні заходи з об`єктивних причин не забезпечать законослухняну поведінку підозрюваного, та для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, підозрюваному слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що є достатнім та необхідним для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

Задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За приписами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Слідчий суддя, вважає за можливе визначити розмір застави.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , та інкриміноване кримінальне правопорушення, характер та обставини його вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21 лютого 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. А розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулюватиме його подальшу поведінку.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 лютого 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання його під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Строк тримання під вартою рахувати з 31 січня 2024 року.

Визначити заставу у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят ) гривень , яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 21 лютого 2024 року, тобто в межах строку досудового розслідування:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) утримуватися від спілкування з свідком, потерпілим у кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії ухвали до 21 лютого 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 01 лютого 2024 року.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1