ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/2436/18
Номер провадження: 11-кп/819/59/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2022 року, якою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.186, ч.2 ст.146 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08 квітня 2022 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2022 року, вищевказане клопотання прокурора - задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали, ухваленням її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про відсутність ризиків, передбачених положеннями п.1, 5 ст.177 КПК України, та належних фактичних даних, які б їх підтверджували.

Крім того, апелянт звертає увагу на неврахування судом даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він має постійне місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та дитину 2011 року народження, має психічне захворювання F 06.6 Клаустрофобія, раніше не судимий.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Клопотань про обов`язкову участь сторін в апеляційному розгляді до суду не надходило, тому відповідно до ч.4 ст. 422 -1 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з . 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.422-1 КПК України не здійснює перевірку обґрунтованості пред`явленої підозри, що є предметом перевірки під час досудового розслідування та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.186, ч.2 ст.146 КК України, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, наслідком вчинення якого стала смерть людини.

Судом першої інстанції правильно враховано існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 одружений, має дитину 2011 року народження, раніше не судимий, однак зазначена обставина не стала на заваді ОСОБА_7 вчинити кримінальні правопорушення, передбачені п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.186, ч.2 ст.146 КК України.

Також, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою сукупності умисних кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, в тому числі і особливо тяжкого злочину, який потягнув за собою смерть людини, що ОСОБА_7 є таким, що в силу ст.89 КК України не має судимостей.

Зазначені обставини в цілому свідчить про наявність реального ризику вчинення нових кримінальних правопорушень та спроби переховуватись від суду.

Враховуючи викладене, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, тому відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , суворість можливого покарання та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст.176 КПК України, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Тримання особи під вартою безумовно можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового, так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, отже місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скарзі сторона захисту, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта про те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може перебувати під вартою, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки стороною захисту таких відомостей до суду не надано.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

Отже, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання щодо ОСОБА_7 до 08 квітня 2022 року включно - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4