Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4486/22
Провадження № 1-кп/490/453/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув базову середню освіту, є розлученим, має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

01 жовтня 2022 року приблизно о 17:00 годині /більш точного часу встановити не представилось можливим/ ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу вхідних воріт домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 наніс тому кулаками правої та лівої руки 4 удари в область обличчя.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 в ОСОБА_5 утворились тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, крововиливу у білкову оболонку лівого ока, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Позиції сторін.

І……Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.

З огляду на таке, просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у максимальному передбаченому санкцією частини 1 статті 125 Кримінального Кодексу України розмірі.

ІІ……Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження також вважав вину обвинуваченого у вчиненні вказаного в обвинувальному акті кримінального проступку доведеною.

В той же час вважав, що обвинуваченому слід призначити більш суворе покарання, адже той, на думку потерпілого, становить небезпеку для суспільства.

ІІІ……Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального проступку за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається та погодився з позицією прокурора щодо виду та розміру покарання, що має бути йому призначеним.

IV……Захисник для участі у цьому кримінальному провадженні не залучався.

Стосовно цієї обставини суд вважає за необхідне відзначити таке.

1. Під час досудового розслідування захисник участі у цьому кримінальному провадженні не брав.

2. Під час судового розгляду обвинувачений, будучи ознайомленим з його правами, клопотань про залучення захисника не заявляв.

3. З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки Комунального Некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" вбачається, що обвинувачений на психіатричному обліку не перебуває, перебуває на наркологічному обліку.

Стосовно цих обставин обвинувачений у суді вказував, що протягом тривалого часу перебуває на обліку в лікаря-нарколога та є звільненим від призову на військову службу в зв`язку з психічними вадами, викликаними зловживанням наркотичних засобів.

В той же час, обвинувачений вказував, що відповідно до консультації психолога його поведінка наразі є "нормальною".

4. Оцінюючи ці обставини у їх сукупності, суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

4.1. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 52 Кримінального Процесуального Кодексу України обов`язкова участь захисника забезпечується, зокрема, щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

4.2. Верховний Суд у Постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 213/1425/17 зробив висновок про застосування норм права, у якому зазначив, що:

"у кримінальних провадженнях щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів проти здоров`я населення, самі собою факти перебування вказаних осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо".

У цій же Постанові Верховний Суд зазначає, що

"Як випливає із законодавчих положень, під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Самі собою факти перебування особи на спеціальному обліку та проходження курсу лікування свідчать лише про наявність у особи окремих поведінкових розладів, однак це автоматично не вказує на нездатність такої особи повною мірою реалізувати свої права і не може слугувати безумовною підставою для обов`язкового залучення захисника. Для вчинення такої процесуальної дії має бути встановлено, що певна психічна вада, наявна у конкретної особи, перешкоджає їй реалізувати свої права.

Крім того, КПК не передбачає обов`язкового залучення експерта для визначення здатності/нездатності особи повною мірою реалізувати свої права внаслідок фізичних чи психічних вад. Лише у разі наявності у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обґрунтованих сумнівів у тому, що особа здатна або не здатна повною мірою реалізувати свої права (у силу характеру захворювання, поведінки під час кримінального провадження, наданих нею показань), та за необхідності використання спеціальних знань має бути залучено експерта"

5. Та з огляду на ці дороговкази суд, стосовно обставин цього кримінального провадження, відзначає, що у цьому кримінальному провадженні не міститься даних, які би слугували достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність ОСОБА_4 повною мірою реалізовувати свої права у суді.

5.1. Так, ОСОБА_4 повідомив суду, що його процесуальні права та обов`язки йому зрозумілі; клопотань про залучення захисника не заявляв і не заперечував щодо здійснення провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Далі, будучи допитаним під час судового засідання, ОСОБА_4 визнав повністю свою провину, дав конкретні та логічні показання щодо пред`явленого йому обвинувачення, зміст яких свідчить про усвідомлення ним характеру інкримінованих йому діянь.

5.2. Упродовж розгляду справи місцевий суд не встановив фактів виявлення ОСОБА_9 ознак порушень мислення, які би вказували на такий хворобливий стан психіки, що ускладнює здатність повноцінно брати участь у провадженні.

5.3. Суд також враховує, що, як зазначалось вище, обвинувачений наполягав на тому, що його поведінка є "нормальною".

З огляду на викладене самі по собі факти перебування обвинуваченого на наркологічному обліку та його звільнення від військової служби за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки, яке ускладнює повноцінну участь у судовому засіданні й захищатися від пред`явленого обвинувачення, не є такою обставиною, що вимагає обов`язкової участі захисника в аспекті пункту 3 частини 2 статті 52 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Наведене у сукупності дозволяє здійснювати розгляд цього кримінального провадження за відсутності захисника.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні правопорушення за встановлених судом обставин визнав повністю.

Він зазначав, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставин наніс потерпілому удари в область голови та обличчя.

Свою поведінку пояснив тим, що злякався потерпілого, який "йшов" на нього в умовах конфлікту із приводу закритої хвіртки, через яку здійснюється прохід до домоволодіння.

Стосовно обставин виникнення конфлікту пояснив, що чекав на майстра, який мав прийти, з огляду на що декілька разів залишав оголошення, але потерпілий їх зривав. За такого він /обвинувачений/ наполягав на тому, щоб хвіртка була відкритою, проти чого потерпілий заперечував.

Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження зазначав, що дійсно 07 жовтня 2022 року у вечірній час доби між ним та обвинуваченим виник конфлікт, а саме - обвинувачений почав висувати претензії із приводу закритої хвіртки.

Під час розвитку конфлікту він /потерпілий/ запропонував обвинуваченому не тримати хвіртку відчиненою, але - повістити на ній оголошення про те, що той чекає на майстра.

У відповідь на таке обвинувачений повівся агресивно та наніс йому /потерпілому/ чотири удари в область голови та обличчя.

Враховуючи, що наведені покази обвинуваченого та потерпілого повністю узгоджуються між собою та з висунутим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки сторін про можливість такого, керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого факт вчинення ОСОБА_4 насильницьких дій відносно ОСОБА_5 за встановлених судом обставин суд вважає встановленим.

2. Відповідно до висновку експерта № 693 від 11 жовтня 2022 року за наслідками дій ОСОБА_4 в ОСОБА_5 виникли тілесні ушкодження у вигляді, зокрема, синців обличчя та крововиливу у білкову оболонку лівого ока, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи цей доказ, суд відзначає, що:

-він був отриманим у встановленому законом порядку /на підставі постанови дізнавача, що була винесеною в межах його компетенції/;

-перед його наданням експерт була попередженою про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивого висновку;

-компетенція експерта сумнівів у сторін, зокрема - в обвинуваченого - не викликає;

-про упередженість експерта сторони, зокрема - обвинувачений - не посилаються

Враховує суд й ту обставину, що ці висновки сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Таке дозволяє прийти до висновку про те, що цей висновок є належним, допустимим та достовірним доказом, в зв`язку із чим враховувати його під час ухвалення рішення по суті справи.

За такого наслідки вчинення ОСОБА_4 насильницьких дій відносно ОСОБА_5 за встановлених судом обставин суд вважає встановленими.

З огляду на наведене суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за встановлених судом обставин доведеною.

Застереження щодо окремих посилань потерпілого.

І……Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий по суті вказував, що обвинувачений під час конфлікту, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, окрім дій, вказаних в обвинувальному акті та визнаних ОСОБА_4 , вчинив й інші дії, а саме - розбив шолом, наносив удари ногами тощо.

Вказував потерпілий й про те, що дії ОСОБА_4 , окрім наслідків, вказаних в обвинувальному акті, мали й інші наслідки. В зв`язку з таким потерпілий вказував, що під час його побиття обвинуваченим втрачав свідомість; за наслідками дій обвинуваченого перебував на лікарняному місяць та до теперішнього часу має лікуватись.

ІІ……Вирішуючи питання про оцінку цих посилань потерпілого, суд враховує приписи статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

/частина 1/

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

/частина 2/

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

/частина 3/

ІІІ……Враховуючи ці приписи діючого законодавства, суд відзначає таке.

1. Обставини, які вказані в обвинувальному акті, потерпілий не оспорює.

При цьому судом потерпілому роз`яснена можливість оспорювання цих обставин у суді, але скористатись такою можливістю потерпілий не побажав, заявив, що вважає дослідження доказів щодо обставин скоєного відносно нього кримінального правопорушення не потрібним та погодився на з`ясування обставин цього кримінального провадження в порядку частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України.

2. Суд також відзначає, що доказів на спростування обставин, вказаних в обвинувальному акті, матеріали кримінального провадження не містять, ці обставини підтверджуються дослідженим у суді висновком експерта, який, як доведено вище, може бути покладеним у підґрунтя судового рішення по суті цього кримінального провадження.

3. Покази потерпілого ж в частині, що аналізуються ж, стосуються дій обвинуваченого та наслідків таких дій, що не вказані в обвинувальному акті.

4. Прокурор під час судового розгляду обвинувачення відповідно до показів потерпілого не змінював.

За такого обставини, вказані потерпілим в частині показів, яка /частина/ аналізується, виходять за межі судового розгляду.

Через це ці обставини судом не досліджуються, а покази потерпілого щодо таких обставин, відповідно, судом не досліджуються.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує сприяння ним у судовому розгляді кримінального правопорушення.

2. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.2. В цьому ж випадку під час судового розгляду кримінального провадження жалю із приводу вчиненого обвинувачений не висловив, навпаки - наполягав на своїй правоті у конфлікті.

2.3. До того ж, обвинувачений до завершення судового розгляду жодних дій щодо виправлення наслідків вчинених дій, не вжив.

Зокрема, він не вживав жодних заходів щодо відшкодування заподіяної потерпілому шкоди.

Та навіть вибачився перед потерпілим обвинувачений лише під час останнього слова, при тому у формі, що, з огляду на його позицію під час судового розгляду, свідчить про формальність цієї дії.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, а його ставлення до скоєного повністю охоплюється сприянням у судовому розгляді цього кримінального провадження

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час здійснення цього кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 125 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

1. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує, що ним вчинений кримінальний проступок, а також - те, що внаслідок дій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, суттєвих наслідків не настало.

2. Оцінюючи особу винного, суд враховує, що він є таким, що не має судимостей, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, як зазначалось вище, перебуває на обліку в лікаря-нарколога.

Призначення покарання.

1. Наведені відомості, що підлягають врахуванню під час призначення покарання, доводять, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.

2. Санкція частини 1 статті 125 Кримінального Кодексу України передбачає можливість призначення таких основних покарань:

-штрафу у сумі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських роботі - на строк до двохсот годин

-виправних робіт на строк до одного року.

При цьому відповідно до статті 57 Кримінального Кодексу України покарання у вигляді виправних робіт відбувається лише за місцем роботи засудженого.

З огляду на таке, оскільки ж ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, покарання такого виду до нього застосованим бути не може.

4. Далі, наведені вище відомості про ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку та про особу обвинувачного не дозволяють прийти до висновку про необхідність наближення виду та розміру його покарання, як до мінімальної передбаченої законом межі, так й - до максимальної передбаченої законом межі.

5. Суд враховує також, що в цьому випадку наявна одна обставина, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , не передбачена у частині 1 статті 66 Кримінального Кодексу України.

Враховує суд також ставлення обвинуваченого до скоєного, а саме - те, що він каяття не висловлює та наполягає на своїй правоті у конфлікті.

З огляду на наведене суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 /двісті/ годин.

Вирішення питання про речові докази

Речовий доказ у справі - захисний шолом марки "Kurosawa" білого кольору - як майно, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та під час вчинення кримінального правопорушення не використовувалось протиправно - на підставі пункту 1 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути його власнику - ОСОБА_5 .

Цивільний позов у цій справі не заявлявся.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України та призначити їй покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 /двісті/ годин.

Речовий доказ у справі - захисний шолом марки "Kurosawa" - повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =

31.08.2023