Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3443/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваної: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.04.2023 року про продовження застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 11.06.2023 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому послався на те, що СУ ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000073 за фактом того, що група осіб на території м. Житомира виготовляє та збуває психотропні речовини - амфетамін, а також здійснює придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення вищевказаної психотропної речовини. Встановлено, що виготовленням психотропної речовини займається ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10

18.02.2023 о 18 год. 08 хв., у порядку ст.208 КПК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України затримано ОСОБА_7

19.02.2023 у відповідності до вимог ст.ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.ч.2, 3 ст.311 КК України.

Своє клопотання про необхідність продовження відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий та прокурор обґрунтовували тим, що ризики, передбачені п.1-3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які знайшли своє підтвердження під час обрання запобіжного заходу не зменшилися.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.04.2023 року клопотання слідчої задоволено.

В задоволенні клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про обрання підозрюваній ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовлено.

Продовжено застосування до підозрюваної ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року включно.

Визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 161040 (сто шістдесят одну тисячу сорок гривень) гривень 00 копійок, яка може бути внесена у будь-який момент як самою підозрюваною, так і заставодавцем протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали та обов`язків встановлено до 11 червня 2023 року.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що прокурором доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, для задоволення клопотання і подальшого тримання підозрюваної піц вартою.

Разом з тим слідчий суддя вважав можливим зменшити заставу та визначити її у розмірі, який становить 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 161040 (сто шістдесят одну тисячу сорок ) гривень 00 копійок, оскільки її розмір у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі становить ( 53680 гривень 00 копійок) з урахуванням у вчиненні яких злочинів підозрюється ОСОБА_7 серед яких і незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (ч.2 ст.307 КК України) буде не здатен запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 13.04.2023 року скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

У випадку якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то прошу зменшити ОСОБА_7 розмір застави до розміру двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зазначає, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права; неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними; невідповідності висновків суду обставинам справи.

Посилається на те, що підозра є необґрунтованою, а її дії кваліфіковано органом досудового розслідування не вірно, що не було враховано слідчим суддею та призвело до помилкового продовження до особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази які би вказували на вчинення підозрюваною ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину. Всі матеріали справи, і загалом все обвинувачення базується лише на припущеннях сторони обвинувачення та на даних не підтверджених жодним доказом.

Посилається на те, що ОСОБА_7 одинока матір, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, працевлаштована, на даний час працює неофіційно, має постійне місце проживання, де виключно позитивно характеризується, має середню спеціальну освіту, має бажання продовжити освіту в Житомирському музичному училищі імені ОСОБА_11 (освіта перервана у зв`язку із декретною відпусткою); має сім`ю, батька - майора Збройних Сил України, учасник бойових дій.

Вказані обставини не були враховані судом, що призвело до помилкового обрання найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що наразі відсутні будь-які виняткові обставини продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи здатні в повній мірі забезпечити належну поведінку останньої.

Посилається на те, що ні в повідомленні про підозру, ні в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вказано жодного конкретного ризику щодо підозрюваної ОСОБА_7 .

Також зазначає, що судом помилково було визначено надмірний розмір застави, не врахувавши при цьому реальне фінансове становище підозрюваної ОСОБА_7 , якому визначена судом сума є непомірною, хоча суд при визначені розміри застави мав врахувати чи особо має можливість її внести.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та підозрювана ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Так, розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваній у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Такими обставинами визнано те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. Підозра обґрунтовується доказами, доданими слідчим до клопотання та дослідженими слідчим суддею у судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваної під вартою, є підстави вважати, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, належним чином обґрунтувавши зазначені ризики.

Крім того в судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що до суду скерований обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за вчинення умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а також звернув увагу на те, що після початку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 разом з іншим підозрюваним не припинили свою протиправну діяльність, змінили місце свого проживання та за цим місцем продовжили вчиняти такі ж кримінальні правопорушення. Вказане безумовно свідчить про наявність ризику продовження протиправної діяльності у разі звільнення ОСОБА_12 з-під варти.

Крім того, як зазначив прокурор, ще не всі особи, причетні до протиправної діяльності, встановлені та не всім повідомлено про підозру, що обгрунтовує наявність реального ризику спілкування з даними особами, іншим чином перешкоджання досудовому розслідуванню під час дії іншого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника стосовно відсутності обґрунтованої підозри, повідомленої ОСОБА_7 , та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.ч.2, 3 ст.311 КК України, а також наявність об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою, з огляду на потребу у виконання ряду слідчих дій.

Враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_7 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, є підстави вважати, що підозрювана під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання її винною, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , даних про її особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором можливих ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, їх кваліфікацію, відсутність обґрунтованої підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та не гуртуються на матеріалах кримінального провадження, та є передчасними, оскільки в повному обсязі підлягають перевірці в ході судового розгляду кримінального провадження, а не на стадії досудового розслідування.

Не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 одинока матір, наявність на утриманні малолітньої дитини, працевлаштована, на даний час працює неофіційно, має постійне місце проживання, де виключно позитивно характеризується, бажання продовжити освіту, має сім`ю, батька - майора Збройних Сил України, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Посилання апелянта на наявність у підозрюваної постійного місця проживання та можливість застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить її процесуальну поведінку, висновків суду не спростовують.

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваною дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваної своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та наявність ризиків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання захисника про те, що судом першої інстанції визначено розмір застави без врахування фінансового становища підозрюваної та розмір застави є непомірним.

Відповідно до ч.4 ст.182 КК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як вбачається з матеріалів провадження слідчим суддею враховано молодий вік підозрюваної, відсутність офіційного працевлаштування, а також врахував вчиненні злочини в яких підозрюється ОСОБА_7 серед яких і незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, зменшив розмір застави, який був визначений попередньою ухвалою слідчого судді.

Висновок слідчого судді про необхідність визначення застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, оскільки такий розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання та обставини кримінального правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 . Визначений слідчим суддею розмір застави, на думку апеляційного суду, буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною на даному етапі провадження покладених на неї обов`язків та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним для підозрюваної, як про це зазначає захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає. Визначений розмір застави відповідає ступеню довіри до особи підозрюваної з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення за підозрою у вчиненні останньою кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів), що зумовлює критичну оцінку моральних якостей підозрюваної.

Крім того, захисник не навів переконливих доводів та не надав жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 , у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційних доводів та вимог захисника.

За таких обставин, підстави до скасування чи зміни оскаржуваної ухвали слідчого судді про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.04.2023 року про продовження застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 11.06.2023 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: