Постанова

Іменем України

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 307/1370/20

провадження № 51 - 794 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0000365 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128; ч. 3 ст. 135 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ст. 128 КК України на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 135 України на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

За вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 10 квітня 2020 року приблизно о 18:50, перебуваючи на вул. Заводській в смт Тересва Тячівського району Закарпатської області, умисно, завдав по одному удару кулаком в обличчя та ногою у груди потерпілого ОСОБА_11 , після чого, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, умисно, спричинив потерпілому ще удар в обличчя, урезультаті чого ОСОБА_11 впав на землю, при цьому вдарившись задньою частиною голови об дорожнє покриття, отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Надалі ОСОБА_8 після спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає ОСОБА_11 без допомоги у безпорадному стані та те, що він позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, хоча мав реальну можливість надати йому допомогу, умисно залишив потерпілого, тим самим поставив його у небезпечний для життя стан, що спричинило смерть ОСОБА_11 11 квітня 2020 року у районній лікарні.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник наводить доводи стосовно передчасності висновку місцевого суду про те, що досліджені в судовому засіданні докази доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128; ч. 3 ст. 135 КК України. Наголошує, що матеріалами провадження підтверджено те, що ОСОБА_8 не міг передбачити, що заподіяння ним легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 можуть бути небезпечними для життя останнього, як і не мав жодних підстав вважати, що потерпілий перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження. На думку захисника, досліджені у місцевому суді докази підтверджували протиправні дії засудженого, які необхідно було кваліфікувати саме за ч. 1 ст. 119 КК України. Вказує про недопустимість доказів, а саме висновку судово-медичного експерта № 61 від 30 квітня 2020 року, протоколу огляду предмета та перегляду відеозапису від 13 квітня 2020 року. Стверджує, що висновок експерта є неповним, необґрунтованим, та таким, що суперечить матеріалам провадження. Експерт, роблячи свої висновки не в повному обсязі, дав оцінку всім виявленим у ОСОБА_11 тілесним ушкодженням, які стали причиною його смерті. При цьому експерту не було надано всіх матеріалів провадження, які могли вплинути на об`єктивність його висновків. До того ж, як видно з протокольної частини висновку, у ній міститься посилання на медичну документацію - історію хвороби ОСОБА_11 № 2425, разом із цим у цьому дослідженні відсутні відомості про надання цих документів експерту. Захисник звертає увагу на те, що згідно з ч. 4 ст. 69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Також захисник вказує на те, що у матеріалах провадження відсутні відомості про отримання медичних документів органом досудового розслідування шляхом реалізації своїх повноважень з дотриманням положень КПК України. Крім того, медичні документи, на підставі яких було проведено судово-медичну експертизу, не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. На думку захисника, зазначені обставини свідчать про недопустимість висновку експерта. Окремо звертає увагу на те, що протокол огляду предмета (лазерного компакт-диска) та перегляду відеозапису від 13 квітня 2020 року не відповідає вимогам ст. 104 КПК України. Зазначає, що походження вказаного лазерного компакт-диска невідоме, в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про його отримання (вилучення) органами досудового розслідування в установленому КПК України порядку. При цьому згідно із заявою ОСОБА_12 вбачається, що він добровільно видав слідчому відеозапис від 10 квітня 2020 року, однак, не зрозуміло, що саме було видано слідчому, який саме відеозапис та якого кримінального провадження це стосувалося. У судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_12 підтвердив, що ніяких документів він не складав, а лише підписав лист, який надав слідчий. Зазначає про те, що апеляційний суд не звернув уваги на зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону та залишив оскаржуваний вирок без змін.

На вказану касаційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 подав письмове заперечення, у якому вказує, що оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_8 є обґрунтованими та вмотивованими, відповідають вимогам процесуального закону, а тому просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні:

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника, вважали оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, просили залишити їх без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У касаційній скарзі, окрім іншого, захисник ОСОБА_7 зазначає про незаконність ухвали апеляційного суду і вважає, що таке рішення постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Зокрема, захисник вказує про те, що перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд в ухвалі не надав на них відповідей, не зазначив, чому вважає такі доводи необґрунтованими, при цьому свого рішення належним чином не вмотивував та не навів переконливих аргументів на підтвердження своїх висновків, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один з основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, законність ухвали апеляційного суду - це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законною може бути лише та ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.

Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України встановлено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури апеляційний суд вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 , що містяться в матеріалах кримінального провадження, захисник вказував про невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник не погоджувався з твердженнями місцевого суду про допустимість доказів, здобутих під час досудового розслідування.

Зокрема, захисник вказував про безпідставність висновків місцевого суду про допустимість як доказів висновку судово-медичного експерта № 61 від 30 квітня 2020 року та протоколу огляду предмета і перегляду відеозапису від 13 квітня 2020 року. Також посилався на те, що досліджені у місцевому суді докази підтверджували протиправні дії засудженого, які необхідно було кваліфікувати саме за ч. 1 ст. 119 КК України.

Постановляючи рішення за результатами судового розгляду в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції вказав на правильність висновків місцевого суду та відсутність порушень під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Як визначено абзацами п`ятим та шостим п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, суд апеляційної інстанції вказані у ній доводи належним чином не перевірив та не спростував.

Так, обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що наявні у даному провадженні докази, якими доведено вину ОСОБА_8 за ст. 128, ч. 3 ст. 135 КК України, є належними, законними й достатніми. При цьому апеляційний суд вказав, що жодних порушень у їх збиранні, наданні їм оцінки як слідчим, так і судом першої інстанції, не було встановлено.

Крім того, апеляційний суд вказав, що висновки судових експертиз у цьому провадженні повністю відповідають вимогам закону та не ставлять під сумнів доведення вини ОСОБА_8 як за ст. 128 КК України, так і за ч. 3 ст. 135 КК України. Відповідні обставини вчинення ОСОБА_8 злочинів надавали можливість кваліфікувати його протиправні дії за вказаними статтями зазначеного Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені інкримінованих йому злочинів доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами.

Однак, такі висновки апеляційний суд належним чином не обґрунтував, фактично погодившись з висновками місцевого суду в частині визнання доказів сторони обвинувачення допустимими, не навівши власного аналізу та оцінки цих доказів.

Враховуючи наведене, зазначені захисником доводи про те, що місцевий суд необґрунтовано визнав висновок судово-медичного експерта № 61 від 30 квітня 2020 року та протокол огляду предмета і перегляду відеозапису від 13 квітня 2020 року допустимими доказами та не оцінив їх з точки зору достатності й взаємозв`язку, залишились без відповідної процесуальної оцінки з боку суду апеляційної інстанції.

Крім того, всупереч положенням ст. 419 КПК України, апеляційний суд, зазначивши про правильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 128; ч. 3 ст. 135 КК України, не навів жодного обґрунтування своїх висновків та не надав відповіді на доводи захисника в частині необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 цього Кодексу.

До того ж в ухвалі апеляційного суду взагалі відсутні відповіді на доводи захисника в частині не відкриття стороні захисту матеріалів провадження в порядку ст. 290 КПК України, а саме медичних документів щодо ОСОБА_11 .

Водночас в апеляційній скарзі захисник вказував про те, що в матеріалах провадження відсутні відомості щодо отримання органом досудового розслідування медичних документів з дотриманням положень КПК України.

Однак відповіді на ці доводи також не знайшли свого відображення в оскаржуваній ухвалі суду апеляційної інстанції.

Таким чином, не навівши належного і вмотивованого обґрунтування своїх висновків з посиланням на конкретні докази, а також на положення закону, якими він керувався, як того вимагають положення ч. 2 ст. 419 КПК України, апеляційний суд в ухвалі не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу захисника визнав необґрунтованою, при цьому на частину доводів захисника відповіді не надав.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Як визначено ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Положеннями ч. 2 ст. 438 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення і є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

Крім того, у касаційній скарзі захисник вказує про те, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, місцевий суд необґрунтовано визнав вищевказані докази допустимими, не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку, при цьому свого рішення належним чином не мотивував, чим порушив вимоги ст. 94 КПК України.

Враховуючи те, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а зазначені вимоги захисника ставились також і перед судом апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для надання відповіді на такі доводи, оскільки вони мають бути предметом перевірки під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суд повинен, використовуючи усі процесуальні можливості, керуючись вимогами процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , надати на них вмотивовану та вичерпну відповідь.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3