"19" липня 2023 р. Справа № 363/3000/23
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2023 року Вишгородським районним судом Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000028 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, громадянина України, одруженого, працюючого оператором пакетоформувальних машин ТОВ «Спектрум Пекіджінг», має на утриманні неповнолітніх дітей 2009 року народження та 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, згідно змісту якого, 31.12.2022 року, приблизно о 20-30год., водій ОСОБА_6 керував належним йому, технічно справним автомобілем марки «Skoda Octavia» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 та у темну пору доби здійснював рух по проїзній частині вул. Князя Святослава зі сторони с. Лютіж в напрямку м. Вишгород в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_6 , діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п. 18.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований в районі будинку № 88, по вулиці Князя Святослава в сулі Старі Петрівці, Вишгородського району, Київської області та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїжджу частину вул. Князя Святослава по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичної експертизи були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелома суглобових відростків з обох сторін Тh11 хребця, перелома тіла та кореня дуги ліворуч хребця Th12, перелома поперечних відростків L1, хребця з обох сторін, перелома поперечних відростків L4, L5 хребців ліворуч, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; саден лівого колінного суглобу /двох/, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п. 18.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

ОСОБА_6 - вчинив дії, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинено кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

30.05.2023 року, у відповідності до вимог статті 471 КПК України, між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 , укладено угоду про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник у судовому засіданні підтвердили свою згоду на затвердження угоди про примирення та просять затвердити.

Потерпілий у судовому засіданні зазначив, що з обвинуваченим примирився, той йому частково відшкодував заподіяну шкоду та просить затвердити угоду.

Прокурор не заперечував щодо затвердження угоди про примирення та просив вирішити питання щодо речових доказів та витрат щодо залучення експерта в даному кримінальному провадженні.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з угодою про примиренння, суд дійшов такого висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК України.

Як убачається з змісту угоди про примирення, потерпілий та підозрюваний ОСОБА_6 домовились про міру покарання останньому, врахувавши можливість виправлення підозрюваного без відбування покарання, за ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України - обмеження волі строком на один рік без позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, визначеним судом, та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Так, ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В частині, що стосуються призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є обов`язковим (згідно з санкцією ч. 1 ст. 286 КК України), то сторони угоди дійшли висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без призначення такого покарання на підставі вимог ч. 2 ст. 69 КК України.

Разом із цим, ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 69 КК, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а частина 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

З огляду на викладене, суд вважає, що не призначати ОСОБА_6 обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі ч. 2 ст. 69 КК, є неправильним та таким, що суперечить закону України про кримінальну відповідальність.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 16 березня 2023 року, справа № 185/1030/22, провадження № 51-3134км22, які є обов`язковими для врахування судом.

Наведені вище обставини, дають суду підстави вважати, що умови угоди суперечать вимогам Кримінального кодексу України, оскільки, на думку суду, узгоджене сторонами покарання, не відповідає загальним засадам призначення покарання, що унеможливлює затвердження судом угоди.

Згідно з вимогами статті 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Якщо суд відмовляє в затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», зокрема вказано, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має право повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України, у разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та відмови у затвердженні угоди.

Оскільки угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 314, 372, 474 КПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення у кримінальному провадженні № 0000028 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028, за обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1