Справа № 201/6594/23
Провадження №1-кс/201/2456/2023
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України,

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, у якому просив скасувати арешт на одну четверту квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001320 від 29.09.2022, за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст.388 Кримінального кодексу України. Так, 28.10.2021 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 27.09.2022 встановлено, що згідно договору дарування 1361 виданого 15.12.2021 одна четверта частина квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 , тобто вчинено незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт. В ході досудового розслідування ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпро від 30.09.2022 накладено арешт на одну четверту квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 . Слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження та 07.06.2023 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001320 від 29.09.2022. Крім того, представник заявника зазначив, що жодній особі не повідомлено про підозру і тому в подальшому у застосуванні відповідного заходу забезпечення відпала потреба.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути клопотання про скасування арешту без його участі, зазначив, що клопотання підтримує, просить задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розглянути клопотання без його участі, зазначив, що вимоги клопотання є законними та обгрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, слідчий суддя встановив таке.

Встановлено, що у провадженні СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

29.09.2022 року були внесені відомості до ЄРДР відповідно до яких згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 27.09.2022 встановлено, що згідно договору дарування 1361 виданого 15.12.2021 одна четверта частина квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 , тобто вчинено незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме: на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 ; заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, перебуває у власності ОСОБА_4 відповідно до договору дарування, серія та номер: реєстр №1315, виданий 03.08.2021, видавник: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу.

Постановою старшого слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 07.06.2023 року кримінальне провадження №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до частини 3 ст. 174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Разом з тим, постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим, а тому питання про скасування арешту майна вирішено не було.

Частиною 4 ст. 174 КПК України, визначено право суду скасування арешту майна у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частина 6 ст. 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Відповідно дост. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, приймаючи до уваги той факт, що кримінальне провадження на даний момент постановою слідчого закрито, досудове розслідування по справі завершено, приходжу до переконання, що потреби і надалі обмежувати власника у володінні майном немає, продовження такого арешту спричиняє збитки інтересам власника, оскільки на даний час відпали обставини, які стали підставою для арешту майна, передбачені ст. 170 КПК України.

Аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі N 727/2878/19 (провадження N 14-516цс19).

Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду: частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року (справа N 727/2878/19), обставини встановлені в ході розгляду клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, арешт на зазначене майно було накладено з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання, а також для забезпечення схоронності майна як речового доказу в рамках зазначених матеріалів досудового розслідування, накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні та проведення судових експертиз.

Як було зазначено вище, згідно матеріалів клопотання кримінальне провадження №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України закрито постановою слідчого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У відповідності з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, мають тимчасовий характер.

В Постанові Пленуму ВССУ від 03 червня 2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання представника заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, прокурором до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито постановою слідчого, необхідність у запобіганні подальшого відчуження цього майна відсутня, питання про зняття арешту вирішено не було, сторона обвинувачення не має заперечень проти задоволення даного клопотання, а подальше існування вказаного арешту майна порушуватиме права його власника та не буде відповідати принципам розумності та справедливості, слідчий суддя дійшов висновку про те, що потреба в арешті майна відпала, а клопотання про скасування арешту майнапідлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 170 - 174, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в межах кримінального провадження за №0001320 від 29.09.2022 р., накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року у справі №201/7337/22 у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування на частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1