Провадження №11-кп/801/546/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої та цивільних позивачів ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_8 та цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_10 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Старокостянтинів Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , працюючий логістом у ФОП « ОСОБА_15 », з вищою освітою, неодружений, українець, громадянин України, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задоволено частково на суму 400 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 400 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Грошові кошти у сумі 200 000 грн., які згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.8.1 внесені ОСОБА_7 на депозитний рахунок суду у рахунок відшкодування шкоди ОСОБА_8 - виплатити потерпілій ОСОБА_8 шляхом виплати в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_12 30 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_13 30 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_14 30 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 4 249, 51 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 20.05.2020 близько 20:30 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Келецької по проїзній частині вулиці В. Інтернаціоналістів в місті Вінниця, виїхав на регульоване перехрестя з вулицею В. Порика на жовтий забороняючий сигнал світлофора та під час виконання маневру лівого повороту не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого під час виконання зазначеного маневру, з необережності, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_16 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 № 476 від 18.06.2020, в останнього виявлено: «сполучна травма тіла: відкрита черепно-мозкова травма (рани голови, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, субарахноїдальні крововиливи мозку та мозочку, забій речовини головного мозку, перелом кісток основи черепа; закриту тупу травму грудей а живота (множинні переломи ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври, розрив та забій лівої легені, забій правої легені, лівобічний гемопневмоторакс, правобічний пневмоторакс, перелом лівої ключиці, розрив хребтового стовбуру, розрив печінки). Виявлена у ОСОБА_16 сполучна травма тіла утворилась від дії тупих твердих предметів. Смерть ОСОБА_16 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_16 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечна для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 4168/4169/20-21 від 22.06.2020:

«Технічна можливість у водія автомобіля «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , попередити наїзд на велосипедиста забезпечувалася виконанням ним технічних норм вимог п. п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому в діях водія ОСОБА_7 , вбачаються невідповідності технічним норм вимог п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП»;

«Технічна можливість у водія велосипеда «Octane Scott», попередити зіткнення забезпечувалась виконанням ним технічних норм вимог п. 8.7.3 (в, ґ) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП».

Таким чином, в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Прави дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 8.7.3 - Сигнали світлофора мають такі значення: в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватись цифрові табло; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів»;

п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вищезазначеної вимоги п. п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, просить змінити вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, застосувавши відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив з необережності.

В апеляційних скаргах представник потерпілої ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції у іншому складі суду.

Апеляційні скарги мотивує тим, що суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільні позови ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого в сумі лише 30000 грн кожному із батьків, при цьому не навів доводи безпідставності заявлених позивачами вимог та сум, заявлених до відшкодування, не навів мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди, до обставин справи та оцінки аргументів позивачів віднісся формально, не надавши їм належної правової та моральної оцінки.

Щодо цивільного позову ОСОБА_14 вважає, що судом першої інстанції фактично його вимоги про стягнення матеріальної шкоди взагалі не розглядались. Задовольняючи частково його цивільний позов в частині моральної шкоди, суд не навів доводів безпідставності заявлених сум, не відкинув жодного аргументу позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждання, не навів мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди та підстав відмови в задоволенні матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі в інтересах потерпілої ОСОБА_8 зазначає, що невирішення судом заявлених цивільним позивачем клопотань щодо кола учасників справи та незалучення до участі у справі страхової компанії призвело до неповноти встановлених судом фактів та обставин та як наслідок необґрунтованих висновків судового рішення про те, що ОСОБА_8 не зверталась із вимогою до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування. Судом не було перевірено питання встановлення належного цивільного відповідача. Також, стягнута сума моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої є невиправдано мінімальною, адже душевні страждання ОСОБА_8 мають постійний характер, негативно впливають на фізичний стан, призводять до виникнення хвороб і їх тривалого лікування.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої та цивільних позивачів ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_6 , який вважав за необхідне в частині призначеного обвинуваченому покарання вирок залишити без змін, а в частині вирішення цивільних позовів покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, базується на ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка та учасниками кримінального провадження не оскаржується.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є вірною.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 та вважає покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, працює, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які його обтяжують, думку потерпілої, яка при призначенні покарання покладалась на розсуду суду.

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації та має на меті не лише кару, але й виправлення засудженого, апеляційний суд вважає, що призначене судом основне покарання у виді реального позбавлення волі є надто суворим.

Так, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому покарання, не розглянув можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість злочину, вчиненого з необережності, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства з його звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з максимальним іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку саме такий захід буде пропорційним переслідуваній меті держави - виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого та створить у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Що стосується доводів апеляційних скарг представника потерпілої ОСОБА_8 та цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_10 , то вони є слушними, виходячи з наступного.

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів суд першої інстанції не в достатній мірі дотримався вимог, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Так, згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги цивільних позивачів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди, не навів доводів безпідставності заявлених позивачами вимог та сум, заявлених до відшкодування, не навів аргументів та критеріїв необґрунтованості вимог батьків загиблого, не спростував та не відкинув жодного аргументу позивачів про обставини, які свідчать про глибину їх фізичного болю та страждання, не навів мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Це ж саме стосується і цивільного позову ОСОБА_14 , окрім цього, його вимоги про стягнення матеріальної шкоди взагалі не розглядались.

Відповідно до ст. 129 КПК України та п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами) в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Також потерпілій ОСОБА_8 було частково задоволено моральну шкоду в сумі 40000 грн, яку вона вважає невиправдано мінімальною, зважаючи на її пережиті душевні страждання та повністю відмовлено в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, посилаючись на відсутність доказів належного звернення потерпілої із вимогами до страхової компанії.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, ОСОБА_8 при подачі цивільного позову заявлялось клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача страхової компанії «Саламандра», якою на час ДТП був застрахований ОСОБА_7 , оскільки за зверненням потерпілої до вищевказаної компанії їй було відмовлено у виплатах.

Невирішення судом заявленого цивільним позивачем клопотання щодо кола учасників справи та незалучення до участі у справі страхової компанії призвело до неповноти встановлених судом фактів та обставин і як наслідок, необґрунтованих висновків судового рішення про те, що ОСОБА_8 не зверталась із вимогою до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування.

На думку колегії суддів, вказані обставини, у відповідності до ч.1 ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції від 20.03.2023 щодо ОСОБА_7 необхідно скасувати в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_8 та цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а провадження в цій частині направити до цього ж суду на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_8 та цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного йому покарання та в частині вирішення цивільних позовів потерпілої та цивільних позивачів.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_8 та цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вирок скасувати та в цій частині призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4