УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2023 року

м. Київ

справа № 707/3002/22

провадження № 51-3951 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001752, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_5 на початку осені 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Мошни, у лісі при в`їзді до села зі сторони м. Канів, незаконно придбав без мети збуту речовину, яку забрав до місця свого проживання та зберігав її без мети збуту для особистого вживання до 07:08 год. 03 листопада 2022 року, коли за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук житла. У ході цього обшуку виявлено та вилучено: чотири порожні пляшки з нашаруванням червоного кольору, у змивах яких відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-22/12152-НЗПРАП від 29 листопада 2022 року знаходяться речовини, що містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,0268 г, уламки скла банки та лійка з нашаруванням червоного кольору, у змивах з яких відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-22/12141-НЗПРАП від 29 листопада 2022 року виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,0563 г, п`ять пляшок з рідиною червоного кольору, у яких відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-22/12164-НЗПРАП від 30 листопада 2022 року знаходяться рідини червоного кольору, містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якої (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 39,86 г. Загальна маса, вилученої в ході обшуку психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін (в перерахунку на амфетамін-основу) складає 39,9431 г, що є особливо великим розміром психотропної речовини.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суди:

? при призначенні покарання належним чином не врахували обставин, що суттєво знижують суспільну небезпечність особи винного, зокрема, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей та вагітної дружини, а також те, що ОСОБА_5 , згідно ст. 89 КК України, раніше не судимий;

? не правильно зазначили мету вчинення злочину;

? не вірно послалися на те, що у матеріалах справи відсутні дані, які вказують на співпрацю ОСОБА_5 із правоохоронними органами;

? не обґрунтовано дійшли висновку в частині того, що ОСОБА_5 не повідомив інформацію, зокрема, про місце придбання психотропної речовини;

? не врахували, що обвинувачений під час проведення досудового розслідування не перешкоджав слідству, відразу надаючи визнавальні показання, усвідомлював протиправність своєї поведінки, що свідчить про щире каяття;

? безпідставно не застосували до ОСОБА_5 приписи ст. 75 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Разом з тим доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до його незгоди із рішенням судів про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України відносно ОСОБА_5 .

Так, доводи захисника про те, що суди не правильно зазначили мету вчинення злочину, як вживання психотропних речовин задля перебування у стані наркотичного сп`яніння, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з оскаржуваного вироку, у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За результатами апеляційного розгляду суд критично оцінив пояснення обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції не правильно зазначив мету вчинення злочину вказавши, що ОСОБА_5 використовував психотропні речовини для власного вживання, хоча він пояснював у судовому засіданні, що знайшов скляні пляшки в лісі та не знав, що в них знаходиться і приніс їх до свого домоволодіння для розпалення вогнища. Суд дійшов до переконання, що такі пояснення є елементом обраної позиції захисту та свідчать про його намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який, в силу ст. 89 КК України, є не судимим, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, одружений, має двох малолітніх дітей з якими проживає на тимчасові заробітки.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, та обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

Також при призначенні покарання суди врахували конкретні обставини справи, а саме значну масу амфетаміну, вилученого у обвинуваченого, яка становить особливо великий розмір і яку він зберігав у помешканні, що вказує на підвищену суспільну небезпеку його протиправних дій. При цьому, на переконання суду, ОСОБА_5 не остерігався викриття своїх злочинних дій, зберігаючи у помешканні психотропну речовину в особливо великих розмірах, проявляв певну зухвалість і самовпевненість, вважаючи, що держава в особі правоохоронних органів не здатна забезпечити контроль у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Крім того, суди встановили, що у матеріалах справи відсутні дані, які вказують на те, що ОСОБА_5 співпрацював з правоохоронними органами і надав інформацію з приводу того, звідки йому стало відомо де можна придбати/знайти психотропну речовину, у зв`язку з чим подальша поведінка ОСОБА_5 (після обшуку домоволодіння), направлена на уникнення покарання за більш тяжкий злочин.

Суди також відхилили посилання сторони захисту щодо перебування на утриманні ОСОБА_5 двох малолітніх дітей, зазначивши при цьому, що стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження цього факту. Суди вірно зазначили, що ОСОБА_5 дійсно є батьком двох малолітніх дітей, однак це не свідчить про те, що діти перебувають на його утриманні, і ОСОБА_5 єдина особа, яка забезпечує дохід сім`ї.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 309 КК України, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й інші доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 75 КК України до засудженого, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2023 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3