Справа № 573/1126/23
Номер провадження 1-кп/573/136/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 22 травня 2023 року за №0000272, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Суми, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого

-за ч. 3 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконкому Сумської обласної ради народних депутатів №609 від 23 грудня 1981 року на землях Вирівської і Горобівської сільських рад, між селами Вири, Кравченкове, Горобівка і Безсокирне Сумського (колишнього Білопільського) району Сумської області, на земельній ділянці площею 214,9 га створено природно-заповідний фонд місцевого значення - Загально-зоологічний заказник місцевого значення «Вирівський», що згідно з охоронним зобов`язанням входить до складу природно-заповідного фонду України.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд» на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 «Про природно-заповідний фонд» на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

22 травня 2023 року, близько 13:00 год, ОСОБА_4 з метою незаконної порубки дерев прибув на територію Загально-зоологічного заказнику місцевого значення «Вирівський», що знаходиться поблизу річки Вир за межами с. Безсокирне Сумського району Сумської області за координатами 51.071306, 34.365526.

Діючи умисно, достовірно знаючи, що ця територія відноситься до природно-заповідного фонду, всупереч вимогам ст. ст. 67, 69 Лісового кодексу України, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд», ОСОБА_4 , не маючи спеціального дозволу - лісорубного квитка (ордера) на здійснення порубки дерев, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, за допомогою власної металевої одноручної пили здійснив незаконну порубку, тобто повністю відокремив від кореня до ступеню припинення росту дерева, одного сироростучого дерева породи вільха діаметром 7 х 5 см.

Своїми незаконним діями ОСОБА_4 заподіяв Річківській сільській раді Сумського району Сумської області збитків у вигляді знищення одного дерева породи вільха, що спричинило навколишньому природньому середовищу шкоду у розмірі 2873 грн 82 коп.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 22 травня 2023 року, десь 13:00 год, взяв з дому одноручну пилку і пішов спиляти якесь дерево, щоб підремонтувати вдома альтанку. Прийшов у заказник поблизу річки Вир, що за с. Безсокирне, та спиляв одну вільху. Потім розпиляв її на сім частин, щоб перенести додому. Під час цього заняття був виявлений працівниками поліції. Знав, що пиляє дерево в заказнику.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_4 факт вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину підтверджується такими доказами:

- протоколом огляду місця події від 22 травня 2023 року з фототаблицею до нього, під час якого була оглянута місцевість на території Загально-зоологічного заказнику «Вирівський» поблизу річки Вир за межами с. Безсокирне Сумського району, на якій ОСОБА_4 зпиляв одне дерево породи вільха. Під час огляду були вилучені ручна пилка, сім дерев`яних палиць (а. п. 37-42);

- ухвалою слідчого судді від 26 травня 2023 року про накладення арешту на ручну пилку та сім дерев`яних палиць, що були вилучені під час огляду місця події 22 травня 2023 року (а. п. 55-56);

- Положенням про Загально-зоологічний заказник «Вирівський», де зазначено, що він розташовується на території Вирівської і Горобівської сільських рад, між селами Вири, Кравченкове, Горобівка і Безсокирне Білопільського (нині Сумського) району Сумської області на земельній ділянці площею 214,9 га (а. п. 67-70);

- висновком судової економічної експертизи №СЕ-19/119-23/6927-ЕК від 30 травня 2023 року, що проводилася на підставі постанови слідчого від 23 травня 2023 року, з якого вбачається, що розмір шкоди, заподіяний незаконними діями ОСОБА_4 навколишньому природньому середовищу, становить 2873,82 грн (а. п. 71-72, 75-80);

- висновком судово-психіатричної експертизи №308 від 05 червня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 на момент вчинення злочину та на теперішній час виявляв та виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляв та не виявляє ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього заходів медичного характеру не потребує (а. п. 85-88).

Всі зазначені вище докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 246 КК України, оскільки він вчинив незаконну порубку дерев на території природно-заповідного фонду.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога з діагнозами легка розумова відсталість та психічні, поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення; добровільне відшкодування завданого збитку; відсутність тяжких наслідків.

Обставини, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлені.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч. 3 ст. 246 КК України передбачено покарання у виді штрафу, який ОСОБА_4 сплатити не у змозі, бо самостійного заробітку та легального доходу не має.

Тому з рахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин і тому йому достатньо призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 246 КК України, без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 2390 грн.

26 травня 2023 року слідчим суддею Білопільського районного суду накладений арешт на речові докази, який необхідно скасувати, бо відпала в ньому потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 2390 (дві тисячі триста дев') гривень.

Скасувати арешт, що накладений на сім дерев`яних палиць та ручку пилку.

Речові докази - сім дерев`яних палиць, ручну пилку, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя