18.04.2023 Єдиний унікальний номер 205/2574/23
1-кп/205/589/23
Провадження №1-кп/205/589/23
Справа №205/2574/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гончарка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, освіта середня-спеціальна, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади) від 10 березня 2022 року №19 (по стройовій частині), старшину запасу обвинуваченого ОСОБА_4 , призваного за мобілізацією, призначено на посаду командира 3 відділення 2 автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади), зараховано до списків особового складу цієї ж частини, поставлено на всі види забезпечення, а також в порядку переатестації присвоєно військове звання головний сержант.

Головний сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про Оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну, Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. 14.03.2022 року Указом Президента України №133/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року. 21.04.2022 року Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 341/2022 від 22.05.2022 року, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовженою 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб. 12.08.2022 року Указом Президента України №7664 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб - до 21 листопада 2022 року. Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб - до 19 лютого 2023 року. Указом Президента України від 19.02.2023 року № 58/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб - до 19 травня 2023 року.

14 грудня 2022 року, головний сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

26 грудня 2022 року, головний сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану) та приступив до виконання обов`язків військової служби, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 14 грудня 2022 року, головний сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 26 грудня 2022 року, ухилившись від військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся та підтвердив суду обставини злочину, викладені в обвинувальному акті. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що 10 березня 2022 року його було призвано на військову службу за мобілізацією та зараховано до військової частини НОМЕР_1 . 14 грудня 2022 року він самовільно залишив військову частину з метою відвідування близької йому людини, після чого, 26 грудня 2022 року самостійно повернувся до розташування зазначеної військової частини для продовження виконування обов`язків військової служби.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи вчиненого кримінального правопорушення та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченими ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, аналізуючи сукупність зазначених вище обставин, враховуючи щире каяття ОСОБА_4 та з`явлення із зізнанням, а також його бажання продовжувати військову службу та захищати Україну, які визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд, вважає можливим призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме: призначенням покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.5 ст.407 КК України. Крім того, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, суд вважає можливим застосувати положення ст.58 КК України та замість позбавлення волі призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави, як було обґрунтовано запропоновано стороною обвинувачення, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки, з відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1