ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/563/23 Справа № 691/496/23 Категорія: ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стеблів, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, не працюючого, розлученого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити за цим вироком остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме: покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, покаранням призначеним за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточне покарання за цим вироком призначити у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

До вступу вироку у законну силу залишено ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 07.06.2023 року, зарахувавши йому в цей термін час перебування під вартою з 14.04.2023 року по 07.06.2023 року.

Вирішена доля речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 4376 (чотири тисячі триста сімдесят шість) гривень 60 копійок.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 02.04.2023 року, близько о 23 годині, в період дії воєнного стану на території України, введеного в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, строком на 30 діб, який, згідно Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022 року, продовжено на 30 діб, та який, згідно Указу Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2112-ІХ від 21.04.2022 року, продовжено на 30 діб, який, згідно Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, продовжено на 90 діб, який, згідно Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2500-ІХ від 15.08.2022 року, продовжено на 90 діб, який, згідно Указу Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2738-ІХ від 16.11.2022 року, продовжено на 90 діб, який, згідно Указу Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-1Х від 07.02.2023 року, продовжено на 90 діб, перебуваючи у АДРЕСА_3 , зайшов на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_4 , в якому проживає ОСОБА_9 , де шляхом ривка за допомогою рук відчинив вхідні двері та незаконно проник всередину господарського приміщення домоволодіння по АДРЕСА_3 , звідки умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки «Аист» виробництва «Мінського мотоциклетно - велосипедного заводу», вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 1442/23 від 06.04.2023 року, 2 049 гривень 92 копійки, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого являється таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім того, він же, 05.04.2023 року, близько о 23 годині, перебуваючи у АДРЕСА_3 , діючи повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, зайшов на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де шляхом ривка за допомогою рук відчинив вхідні двері та незаконно проник всередину господарського приміщення домоволодіння по АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_9 , звідки умисно, таємно, повторно, не маючи на те ніякого дозволу, шляхом викочування з господарського приміщення та території домоволодіння, незаконно заволодів належним ОСОБА_9 скутером марки «Kanuni Flex», д.н.з. НОМЕР_1 , с.н. НОМЕР_2 , вартістю, згідно висновку транспортно - товарознавчої експертизи № 1444/23 від 06.04.2023 року, 3027 гривень 65 копійок, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, а з вказаним транспортним засобом залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, ОСОБА_8 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у приміщення.

Він же, у період часу з 11.00 год. 30.03.2023 року по 11.00 год 05.04.2023 року більш точний час досудовим та судовим слідством не встановлено, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом розбиття скла у вікні проник до будинку, що розташований по АДРЕСА_5 , який належить подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , звідки таємно викрав належне останній майно, а саме: 4 банки фарби марки «Maximall exclusive euro» - емаль ПФ-115, вагою 2,8 кг, загальною вартістю 916 гривень 16 копійок та насосну станцію для забору води марки «Jet 100s» моделі «Jet 1000», вартістю 1586 гривень 44 копійки, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2502 гривень 60 копійок.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України Законом України від 24.02.2022 № 2102-1Х затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні. У подальшому строк дії воєнного стану в державі неодноразово продовжувався, зокрема, на підставі Указу Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб. Тобто станом на час вчинення злочину на території України діяв воєнний стан.

Таким чином, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого являється таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в апеляційних скаргах:

- прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення вважає, що вказаний вирок підлягає зміні через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього кодексу, за кожен з яких її не було засуджено.

Окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, окреме покарання не призначається.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вчинив два кримінальних правопорушення, відповідальність за які передбачено ч.4 ст.185 КК України, тобто нормою однієї і тієї ж статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Проте суд в порушення закону України про кримінальну відповідальність зазначив кваліфікацію дій ОСОБА_12 по кожному із епізодів окремо та призначив покарання за кожний злочин (епізод), які кваліфіковані за однією і тією ж частиною ст.185 КК України та на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень. Виходячи з наведених обставин, вироком суду Бойку помилково двічі призначено покарання за аналогічною частиною та статтею КК України всупереч ст.33 КК України та судової практики.

- Обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок районного суду необ`єктивним, який ухвалений з порушенням в частині призначення покарання, вказує, що він є діючим військовослужбовцем та бажає продовжити захищати батьківщину.

В доповненні на апеляційну скаргу обвинувачений просить змінити вирок районного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначити йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотири ) роки позбавлення волі; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання із випробуванням.

При цьому вказує, що вину в скоєних злочинах визнав в повному обсязі, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим розслідуванням, пов`язаних із скоєними злочинами, щиро розкаявся. При цьому активно сприяв розкриттю злочинів на досудовому розслідуванні. Вказані вище обставини з підстав передбачених ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання засудженого при призначенні покарання.

Вважає, що є всі підстави для застосування вимог ст.69 КК України та звільнення його від призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а проти апеляційної скарги обвинуваченого з доповненням заперечив, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненням, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненням та частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга обвинуваченого з доповненням підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та ч.2 ст.289 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, які не оспорюються в апеляційних скаргах.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано вірно, за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно в умовах воєнного стану та за ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у приміщення, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз в цій частині та відповідно до вимог ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 вчинив два кримінальних правопорушення, відповідальність за які , передбачена ч.4 ст.185 КК України ( крадіжку 30.03.2023 в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_11 і крадіжку 02.04.2023 в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_9 ) , тобто яка передбачена нормою однієї і тієї ж частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень зазначив кваліфікацію його дій по кожному із зазначених вище епізодів окремо та призначив покарання за кожне кримінальне правопорушення (епізод), які кваліфіковані за однією і тією ж частиною ст.185 КК України та на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Згідно ст.33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВС України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВС України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено

відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

Враховуючи вище викладене, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті), які не мають самостійної санкції, окреме покарання не призначається.

Таким чином, вироком місцевого суду Бойку помилково двічі призначено покарання за аналогічною статтею КК України всупереч ст.33 КК України та судової практики, оскільки в даному випадку відсутня сукупність злочинів, тому що ОСОБА_12 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених однією й тією ж частиною статті КК України, а сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох і більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини кримінального кодексу України за жоден з яких особу не було засуджено.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання має негативну характеристику, не судимий в силу ст.89 КК України, на спеціальних обліках не перебуває, врахована обставина, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до положень ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Перевіривши усі посилання та доводи викладені в апеляційній скарзі з доповненням, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає зміні в бік пом`якшення.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що в якості обставини, яка пом`якшує покарання враховано лише щире каяття.

Під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції визнає пом`якшуючими покарання ОСОБА_12 обставини: активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування шкоди, щире каяття, знаходження на утриманні малолітньої дитини, на утримання якої сплачує аліменти, що підтверджується даними квитанцій про здійснення операцій платежів. При цьому обтяжуючих покарання обставин не встановлено, тому покарання призначене місцевим судом із застосуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі є занадто суворим, яке не ґрунтується на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та не сприяє досягненню справедливого балансу між правами і свободами обвинуваченого та захистом інтересів держави й суспільства.

Дотримуючись загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, враховуючи наявність у ОСОБА_12 декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин з урахуванням того, що все майно було повернуто потерпілим, цивільний позов не заявлявся, колегія суддів вважає можливим застосувати до ОСОБА_12 норми ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що при застосуванні положень ст.69 КК України, у даному випадку слід пом`якшити ОСОБА_12 покарання визначивши покарання у розмірі, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, з 5 років 1 місяця позбавлення волі до 4 років позбавлення волі, яке буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_12 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 з 21 листопада 2022 року до моменту затримання та має намір повернутися до лав Збройний Сил України, визнання своєї вини, наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як знаходження на утриманні малолітньої дитини, відсутність судимості та обтяжуючих покарання обставин, зменшують суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_12 кримінальних правопорушень та на думку колегії суддів у даному випадку дають підстави для застосування положень ст.75 КК України.

Приходячи до переконання про можливість застосування до ОСОБА_12 положень ст.75 КК України, колегія суддів враховує ту обставину, що перебуваючи на волі, в тому числі проходячи подальшу службу в ЗСУ, ОСОБА_12 буде мати матеріальну можливість на належному рівні приймати участь в утриманні малолітньої доньки, а в разі реального позбавлення волі ОСОБА_12 , дитина буде позбавлена значний час такої можливості.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , колегія суддів дотримуючись Загальної частини в межах Особливої частини вважає необхідним призначити ОСОБА_12 покарання в межах санкцій ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити ОСОБА_12 до відбування 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів таке покарання буде відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ОСОБА_12 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та апеляційної скарги з доповненням обвинуваченого ОСОБА_12 , а вирок суду в частини призначеного ОСОБА_12 покарання підлягає зміні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, п.4 ч.1 ст. 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненням задовольнити.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України з 5 років 1 місяця позбавлення волі до 4 років позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 рішення суду про призначення покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі (по епізоду крадіжки майна, вчиненої 02.04.2023 з приміщення в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_9 ) та рішення суду про поглинання цього покарання більш суворим за сукупністю кримінальних правопорушень згідно з положенням ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статей 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно в залі суду за умови відсутності інших судових рішень, які дають підстави для його тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбутого покарання, строк попереднього ув`язнення в період з 14.04.2023 по 05.09.2023 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий-суддя

Судді