Номер провадження: 11-кп/813/1162/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні №0002444, внесеному до ЄРДР 15.06.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 147, ч. 3 ст. 186 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання прокурора було задоволено, та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.05.2023 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що обвинувачені є громадянами іншої держави, не мають постійного джерела доходів, постійного місця мешкання та стійких соціальних зв`язків, а також кількість та тяжкість злочинів, в яких вони обвинувачуються, має місце реальний ризик, що обвинувачені, перебуваючи на волі, зможуть скоїти нові злочини та зможуть перешкоджати кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання процесуальних обов`язків, що відповідно до ч. 1 ст. 177, ч. 2 ст. 183 КПК України є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та має місце і в теперішній час.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що:

- перебуваючи під вартою тривалий час, у нього погіршився стан здоров`я;

- він не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що:

- він має міцні соціальні зв`язки, а саме: тривалий час проживає на території України, має постійне місце проживання, дружину, двох дітей, батьків похилого віку;

- за час перебування під вартою у нього погіршився стан здоров`я;

- не має наміру переховуватись від суду,

- прокурором не доведено жодних чином існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Позиції учасників судового розгляду.

На електронну адресу Одеського апеляційного суду від прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Крім того, враховуючи положення ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не заявляли клопотань про апеляційний розгляд за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0002444, внесене до ЄРДР 15.06.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 147, ч. 3 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг обвинувачених, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинувачених і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ними процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ризик того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 можуть переховуватись від суду не зменшився, зважаючи на тяжкість інкримінованих злочинів та можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винними (позбавлення волі від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі із конфіскацією майна), тому приймаючи до уваги той факт, що обвинувачені, будучи обізнаними про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винними, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадження також існує ризик можливого вчинення обвинуваченими іншого злочину, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 офіційно не працевлаштовані, тобто не мають постійного прибутку та стабільного джерела доходу, натомість враховуючи кількість та тяжкість злочинів, в рамках пред`явленого обвинувачення, має місце ризик, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вдатися до спроб вчинення інших злочинів з корисливих мотивів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на обставини справи, які наявні в розпорядженні апеляційного суду, зокрема: характер інкримінованих злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які характеризуються прямим умислом, корисливим мотивом, із застосуванням фізичного насильства відносно потерпілого, що заподіяло смерті потерпілого, та констатує про наявність конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом до поваги свободи особистості.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційних скарг не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Посилання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 що вони не мають наміру переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, адже жодних розумних гарантій добросовісної поведінки обвинувачених на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про міцні соціальні зв`язки, а саме що він тривалий час проживає на території України, має постійне місце проживання, дружину та двох дітей, батьків похилого віку, однак зауважує, що зазначені обставини, враховуючи встановлене колегією суддів вище, не можуть беззаперечно гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Посилання ж обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на погіршення стану здоров`я за час перебування під вартою, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачені не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.

Тож, апеляційний суд констатує, що матеріали провадження не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002444, внесеному до ЄРДР 15.06.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 147, ч. 3 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4