Справа № 509/2940/23
УХВАЛА

03 серпня 2023 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000135 від 07.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоградківка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

До обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 06.06.2023 року.

Ухвалою суду від 01.06.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 31 липня 2023 року включно, в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор".

Ухвалою суду від 22.06.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 серпня 2023 року включно.

03.08.2023 року захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 подано до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на наявність тяжкого захворювання у обвинуваченого ОСОБА_4 .

При розгляді вказаного клопотання захисника ОСОБА_5 , остання в судовому засіданні своє клопотання підтримала, пославшись на наявні в матеріалах кримінального провадження медичні документи, що свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 тяжкого захворювання, його стан стрімко погіршується, ОСОБА_4 потребує лікування у спеціалізованій лікарні, а в умовах слідчого ізолятора е можливе створення належних умов нагляду. Також повідомила, що хоча обвинувачений ОСОБА_4 і проживав один, однак має близьких осіб, які зможуть здійснювати за ним догляд за місцем його проживання. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, надавши можливість звернутися за кваліфікованою допомогою до медичного закладу у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засідання підтримав клопотання захисника, повідомивши, що на даний час за його будинком за місцем проживання наглядає його колишня дружина ОСОБА_6 , яка також проживає неподалік від нього. У разі зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт вона матиме можливість допомагати йому, оскільки підтримували хороші відносини.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд вирішити клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, минулого засідання був присутній під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, та під час якого просив звільнити обвинуваченого з-під варти.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у п.1 акцентував увагу на тому , що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя щоразу зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, у відповідності з мотивувальною частиною рішення Конституційного суду України від 08 липня 2002 року № 14-РП/2003 в справі № 1-23/2003 тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (закінчений замах), за яке законом передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі.

Обираючи міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк до 30 липня 2022 року, суд у своїй ухвалі від 31.07.2023 року враховував наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість переховуватись від суду та незаконно впливати на потеплілого та свідків в даному кримінальному провадженні.

Цією ж ухвалою суду встановлено відсутність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації в Одеському районі Одеської області, перебуваючи під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування у період часу з 07.04.2023 року по 01.05.2023 року, не вчиняв спроб переховуватися від слідства та незаконного впливу на потерпілих чи свідків в даному кримінальному провадженні, що на думку суду, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, при розгляді клопотання захисника суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 згідно досліджених в судовому засіданні під час розгляду клопотання медичних довідок, страждає на тяжке захворювання, яке потребує лікування в спеціалізованій лікарні, а в умовах ДУ "Одеський слідчий ізолятор" таке лікування не можливо забезпечити в повному обсязі, що в свою чергу, може створити загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 .

Все вищевказане, на переконання суду, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, суд вважає, що існує необхідність в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, який би був достатнім для забезпечення прибуття його за викликом до суду для участі у судовому розгляді, а також для запобігання спробам останнього вчиняти незаконний вплив на потеплілого та свідків в даному кримінальному провадженні, і таким заходом забезпечення на сьогоднішній день цілком обґрунтовано може бути домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку суду, під час судового розгляду стороною захисту доведена можливість запобігання встановленим ризикам, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час доби, що забезпечить виконання останнім належної процесуальної поведінки.

При визначенні заборони обвинуваченому залишати житло у певний період доби, а не цілодобово, суд враховує необхідність у наданні можливості обвинуваченому забезпечення своїх життєвих потреб (купівля продуктів харчування, одягу та інше), оскільки обвинувачений ОСОБА_4 проживає один за адресою: АДРЕСА_1 , а також звернення за кваліфікованою допомогою до медичного закладу.

При цьому, у відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України суд під час дії запобіжного заходу вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 8 цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 02 жовтня 2023 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , кожного дня в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., починаючи з 03.08.2023 року.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає - Одеська область, Одеський район, с.Новоградківка;

3) утримуватися від спілкування з потерпілим в даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали, а також на процесуального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 02.10.2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.08.2023 року.

Головуючий: ОСОБА_1