Справа № 308/1184/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/629/22, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, перебуває у цивільному шлюбі, має на триманні трьох неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 03 (три) роки, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частку невідбутого ОСОБА_6 покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою, взято його під варту негайно в залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1 802,01 грн.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді

-2-

позбавлення волі на строк 03 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 03 (три) роки, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частку невідбутого ОСОБА_9 покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили застосовано у виді домашнього арешту із забороною залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час з 21 до 06 год наступної доби.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1802,01 грн.

Речові докази: куртку чорного кольору марки «ЕQ» - повернуто обвинуваченому ОСОБА_6 ; кепку (бейсболку) чорного кольору марки «Flexfit» - повернуто обвинуваченому ОСОБА_9 ; оптичний диск із надписом НР DVD-R 16x|4.7 GB data 120 video min залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_9 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

02.10.2021 близько 04 год ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , будучи раніше засудженими вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, за попередньою змовою між собою, умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, переконавшись, що їх дії не помічають сторонні особи, шляхом вільного доступу зайшли до під`їзду будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали велосипед марки «Наіbіке», моделі «МТВ Attack Fs 26 Zoll 27-g SLX Mix Matt», чорного та червоного кольорів вартістю 19433 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 05.10.2021 близько 04 год 10 хв ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , будучи раніше засудженими вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, за попередньою змовою між собою, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження дверного замку проникли до під`їзду будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали велосипед марки «КТМ», моделі «Масіnа Kapoho-Green 273/ 48 cm 2019», чорного кольору вартістю 93420 грн; велофару марки «FENIX» моделі «ВС30» вартістю 2625 грн; електронний пристрій марки «Garmin», модель «Montana 680» вартістю 14167 грн; велосипедне заднє крило марки «Topeak» моделі «Defender ХС11» вартістю 761 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 110973 грн.

-3-

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 порушується питання про незаконність і необґрунтованість вироку суду щодо нього в частині призначення йому покарання, яке вважає надмірно суворим. Органом досудового розслідування його дії невірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вчинені ним дії за епізодом від 05.10.2021, не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. В його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення до приміщення, оскільки доступ до під`їзду, як і в попередньому епізоді від 02.10.2021 був вільним, замків ніхто не ламав. Окрім того, судом при призначенні покарання не взято до уваги визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 також зазначає про незаконність постановленого щодо ОСОБА_9 вироку, в зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його суворості. Просить вирок суду від 13.10.2022 в частині призначення ОСОБА_9 покарання змінити та призначити таке в мінімальному його розмірі, встановленому санкціями ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілих, які належним чином повідомлялися про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання останні не з`явилися, причини своєї неявки не повідомили, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду не заявляли. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду. При цьому враховується заява захисника ОСОБА_7 про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , який обізнаний про час і місце судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , дослідивши доводи апеляційних скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-4-

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України, при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_14 про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України та відсутність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення в інше приміщення, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Так, у постанові від 18.04.2018 (справа №569/1111/16-к) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що проникнення передбачає, щоб особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа. Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Як вбачається з обставин кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи факт незаконного потрапляння до приміщення, зайшли до під`їзду багатоквартирного будинку, доступ до якого є обмеженим шляхом використання кодованого замку з метою перешкоди та заборони для вільного доступу у це приміщення стороннім особам, та заволоділи чужим майном, а тому в їх діях наявна така кваліфікуюча ознака як проникнення.

При цьому судом ідентифіковано проникнення обвинувачених до під`їзду багатоквартирного будинку саме як проникнення до приміщення, а не проникнення до сховища, як це сформульовано прокурором в обвинувальному акті, оскільки під

-5-

приміщенням в тому числі треба розуміти внутрішню частину будівлі, споруди або багатоповерхового будинку, які належать колективу, організації, державі чи приватній особі, а дії особи, направлені на проникнення до під`їзду багатоквартирного будинку, доступ до якого є обмеженим шляхом використання охорони, замків (кодованих, електронних тощо) та замикання дверей з метою перешкоди та заборони для вільного доступу у це приміщення стороннім особам, якщо такі дії вчинені з метою крадіжки, грабежу чи розбою, необхідно кваліфікувати за відповідною нормою кримінального закону з кваліфікуючою ознакою, як вчинення таких дій з проникненням у приміщення (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.03.2019, справа № 497/349/16-к).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни вироку в частині кваліфікації дій обвинувачених, в тому числі й ОСОБА_6 .

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості та доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірної суворості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Що стосується виду та розміру покарання за кримінальні правопорушення, винними в яких визнані ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , то при вирішенні даного питання і про це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, належно врахував відомості про особу обвинувачених, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_6 молодий за віком, відшкодував заподіяну потерпілому ОСОБА_13 шкоду шляхом повернення викраденого майна, раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив нові умисні злочини проти власності в період іспитового строку, визнав за обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння у

-6-

розкритті кримінального правопорушення та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також врахував те, що обвинувачений ОСОБА_9 є особою середнього віку, посередньо характеризується, на обліку в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» не перебуває, хворіє на гіперемію, заподіяну злочином шкоду потерпілим не відшкодував, раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив нові умисні злочини проти власності в період іспитового строку, визнав за обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання й належним чином умотивував у цій частині своє рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів уважає, що призначене покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є справедливим, необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та являлись би передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх також і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_9 і так само ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 2, 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі в майже в мінімальних їх розмірах із застосуванням положень ст. 70 КК України.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 остаточного покарання, суд також врахував і те, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 ОСОБА_15 та ОСОБА_9 засуджені за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнені від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 03 (три) рокита призначив покарання за правилами, визначеними ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового їх складання.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та даним про їх особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про надмірну суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги захисником, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження сторони захисту щодо неналежного їх врахування спростовуються висновком суду, зазначеним у оскаржуваному вироку, яким належним чином обґрунтовано вид та міра покарання.

-7-

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінальних правопорушень, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (ст. 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (ст. 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше судимий, вчинив нові умисні злочини проти власності у той час, коли був звільнений від відбування призначеного йому покарання за вчинені раніше злочини з іспитовим строком, що свою чергу свідчить про його стійку злочинну поведінку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства і в цій частині своє рішення належним чином мотивував.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2021 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки і на підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 03 (три) роки.

-8-

Також враховуючи вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю двох вироків у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, що є більшим від покарання, призначеного за нові кримінальні правопорушення 03 (три) роки 06 (шість) місяців позбавлення волі, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком є правильним, відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність та на думку апеляційного суду є справедливим, адже відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушення.

Таким чином апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного обвинуваченим покарання - у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення умисних злочинів проти власності та пов`язане з цим прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання з урахуванням вимог ст. 75 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого та захисника щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 про пом`якшення призначеного обвинуваченим покарання, в тому числі з урахуванням ст. 75 КК України та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ними доводів, слід визнати безпідставними, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст. 75 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим через, що підстав для зміни вироку за доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів не вбачає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що обвинуваченими та захисниками не заявлялось жодних клопотань як в апеляційних скаргах, так і під час їх розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційних скарг.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2022, щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ,- без змін.

-9-

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді