Дата документу 15.09.2023Справа № 554/6418/23
У Х В А Л А

15 вересня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000529 від 17 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого ФОП « ОСОБА_6 », не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

До суду надійшло вищезазначене клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, необхідність в чому обґрунтована наступним.

За змістом клопотання, СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000529 від 17 липня 2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що 17 липня 2023 року, близько 18 год 30 хв, в світлий час доби, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer 1.5, д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-22, сполученням «Полтава-Олександрія» від м. Полтави в бік смт Нові Санжари, проїжджаючи 4 км вказаної автодороги, поблизу с. Розсошенці Полтавського району, в порушення вимог п. п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР), при здійсненні маневру розвороту, змінив напрямок свого руху ліворуч не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не надавши переваги зустрічним транспортним засобам та допустив зіткнення з автомобілем Аudi А6, д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався на зустріч, по крайній правій смузі для руху транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, д. н. з НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала смертельні тілесні ушкодження та загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 462 від 17 серпня 2023 року причиною смерті ОСОБА_9 є гостра крововтрата, яка настала у результаті травми голови, тулубу, з переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів.

Крім цього, іншій пасажирці автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 741 від 24 серпня 2023 року ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді політравми, множинних переломів ребер справа, переломів кісток тазу, перелому С1 та С2 хребців, підвивиху правої ключиці, гемопневматориксу справа, закритої черепно-мозкової трави, струсу головного мозку, забійних ран та гематом м`яких тканин голови, кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-23/11758-ІТ від 25 серпня 2023 року в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.5, д. н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 10.1 і 10.4 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням заданої дорожньо-транспортної пригоди.

В заданій дорожній обстановці водій автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, д. н. з НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути заданої дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконанням вимог п. п. 10.1 і 10.4 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали є порушення вимог п. п.10.1 і10.4 ПДР України водієм ОСОБА_6 , а саме:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

10.4 Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

В ході досудового розслідування кримінального провадження 31 серпня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 та заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .

З метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні слідчий та прокурор, кожен окремо, підтримали вищезазначене клопотання в повному обсязі та просили його задовольнити.

Прокурор вказав, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які надав суду, зокрема протоколом огляду місця ДТП від 17 липня 2023 року, протоколом огляду трупа від 17 липня 2023 року, висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , показаннями потерпілого ОСОБА_11 від 27 липня 2023 року, показаннями свідка ОСОБА_12 , а також висновком судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-23/11758-ІТ від 25 серпня 2023 року.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, вказавши, що прокурором не доведено сукупність зазначених в клопотанні ризиків, а тому вважав, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотаннч та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. ч. 1 і 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, судом встановлено, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000529 від 17 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

31 серпня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до висновку, що з матеріалів клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, вбачається наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується наданими стороною обвинувачення зібраними у справі доказами.

При цьому, суд виходить з установленого правила про те, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Таким чином, при вирішенні питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу слідчим суддею перевіряється лише наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що за змістом ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий судя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Перевіряючи наведені прокурором доводи на предмет обґрунтованості ризиків, заявлених в клопотанні, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено наявності визначених п. п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як вони носять абстрактний характер та не підтверджуються жодними наданими суду доказами.

Зокрема, існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від суду, прокурор обґрунтовує лише тяжкістю покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином. Однак, слідчий суддя не погоджується з доводами прокурора щодо цього ризику, так як матеріали клопотання не містять будь-яких доказів переховування чи ухилення ОСОБА_6 від органів досудового розслідування чи суду та вчинення ним дій, які б вказували на можливість порушення його процесуальної поведінки, а відтак вважає, що посилання прокурора на вказаний ризик є необґрунтованими та таким, що ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення, у зв`язку з чим не може бути прийнятим до уваги слідчого судді як беззаперечний доказ щодо можливої поведінки підозрюваного в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу. До того ж, така позиція слідчого та прокурора йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна.

Констатація слідчим у клопотанні факту наявності ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілих чи свідків в кримінальному провадженні, анкетні дані яких останньому достовірно відомі, слідчим суддею оцінюється критично, з огляду на те, що матеріали клопотання не містять жодного доказу реальної можливості незаконного впливу підозрюваного на вказаних осіб. Зі змісту клопотання не слідує, і прокурором в судовому засіданні не наведено будь-яких дій підозрюваного, які б могли свідчити про його намір незаконно вплинути на потерпілих або свідків, а тому посилання сторони обвинувачення на наявність цього ризику слідчим суддею до уваги не приймається.

Аналогічним чином розцінюються слідчим суддею і посилання слідчого на наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, так як ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, а кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, хоча згідно положень ст. 12 КК України і є тяжким злочином, проте за формою вини в цілому є необережним.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд враховує також дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію і майновий стан.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

За змістом положень ч. 3 ст. 194 КПК України якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, але не доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, але не доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України достатніх обставин, які б свідчили, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, вважає за необхідне застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 181, 184, 194, 196, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 .

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13