ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/6891/22 Номер провадження 11-кп/814/1806/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 серпня 2022 року за №0000357, задоволено клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 і застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 25 травня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, особу обвинуваченого, його неналежну процесуальну поведінку та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаному вище ризику.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 і захисник ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 березня 2023 року та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби. Свої вимоги апелянти мотивують тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, не порушував умови попередньо застосованого йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, визнає вину, розкаюється в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які вчинив унаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, має матір, тяжко хворіє та є інвалідом ІІ групи.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Епізод №1.

ОСОБА_8 за невстановлених обставин незаконно придбав, затим зберігав при собі та в гаражному відділенні за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 психотропну речовину амфетамін, масою 0, 0635 г, з метою її збуту.

Епізод №2.

10 вересня 2022 року приблизно о 12 годині 39 хвилин ОСОБА_8 по вул. Старий Поділ у м. Полтава незаконно збув залегендованій особі за 400 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 5, 594 г.

Епізод №3.

29 вересня 2022 року ОСОБА_8 приблизно о 13 годині 50 хвилин по вул. Комунальній, 3 у м. Полтава, діючи повторно, незаконно збув залегендованій особі за 600 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 11, 796 г.

Епізод №4.

З весни до 29 вересня 2022 року ОСОБА_8 у гаражному приміщенні за названим вище місцем свого проживання незаконно виготовив і зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, у особливо великих розмірах, масою 4 526 г, з метою його збуту.

Епізод №5.

З 30 вересня до 11 грудня 2022 року ОСОБА_8 придбав і зберігав у гаражному приміщенні за вказаним вище місцем свого проживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 199, 087 г, без мети збуту.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України.

Суд першої інстанції оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183 та 331 КПК України, та обрав ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може: вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, обставини й тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином (ч.3 ст.307 КК України), тяжкими злочинами (ч.ч.1, 2 ст.307 КК України), кримінальним проступком (ч.1 ст.309 КК України), особу ОСОБА_8 , який неодружений, не працює та не має законних джерел доходу, порушував умови попередньо застосованого йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Усупереч доводам апелянтів, установлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що 11 грудня 2022 року поліцією здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_8 , до якого на той час було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, по АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано, що обвинувачений, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, допустив умисне пошкодження встановленого йому електронного засобу контролю, що підтверджується даними акту технічної несправності з фототаблицею, протоколу огляду місця події й висновку медичного огляду №1575 від 11 грудня 2022 року (а.п.30-32, 53-54). При цьому, висунута ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції версія про те, що вказаний засіб у нього було зрізано, є необґрунтованою, оскільки він не зміг пояснити обставини цього, не вказав особу, яка здійснила зазначені ним дії та відповідно до покладених на нього обов`язків повинен був цілодобово знаходитись за місцем свого проживання. Даних же, які би свідчили щодо наявності стороннього впливу, окрім протиправних дій самого обвинуваченого, на встановлений йому електронний засіб контролю, перевіркою матеріалів справи не встановлено та стороною захисту під час провадження в апеляційному суді не надано. Окрім того, ОСОБА_8 у будь-якому випадку, мав би, дотримуючись належної процесуальної поведінки з метою виконання обов`язку носіння електронного засобу контролю, повідомити про пошкодження електронного засобу контролю орган поліції чи прокуратури, натомість назване пошкодження було виявлено самостійно поліцією (а.п.53).

Водночас ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, в ході застосування йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Що стосується аргументів сторони захисту про щире каяття обвинуваченого, то вони є непереконливими, оскільки даної обставини не встановлено під час досудового розслідування, а судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції не розпочато (за оскаржуваною ухвалою призначено справу до розгляду).

Дані (медичні висновки) з приводу неможливості перебування ОСОБА_8 під вартою відсутні. Водночас, згідно зі ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має матір, однак вказані відомості з огляду на викладені вище обставини в сукупності не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти встановленому вище ризику в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що має високий ступінь імовірності, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 , зокрема, особливо тяжкого й тяжких злочинів, які характеризуються надзвичайно високою суспільною небезпекою, зумовленою створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу психотропних речовин і наркотичних засобів в Україні, дані про особу обвинуваченого та його неналежну процесуальну поведінку, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, як просять апелянти.

Згідно з п.5 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

За таких обставин, ураховуючи встановлений судом ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, суд першої інстанції з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали правильно не визначив розмір застави обвинуваченому.

Тому, доводи й підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4