Справа № 456/1913/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/251/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2023 року

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

Також ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень призначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, - у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, до вказаного вище покарання зараховано частково покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.04.2020 року у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, і за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць.

Раніше застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 24.06.2020 року, тобто з часу його затримання на підставі та на виконання вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.04.2020 року у справі № 456/672/19.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 23.04.2019 року близько 14:00 год., перебуваючи по вул. Збіжева у м. Стрию Львівської області, поблизу ресторації «ОПАЛ», під час раптово виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин словесного конфлікту з ОСОБА_9 , маючи намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому удар ногою в область тулуба, внаслідок котрого ОСОБА_9 впав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії з метою спричинення потерпілому ОСОБА_9 , який у цей час знаходився у лежачому положенні на землі, тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс останньому ще кілька ударів ногою в область живота зліва. Внаслідок нанесених ударів, обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, розрив селезінки та гемоперитоніту (крові у черевній порожнині), що призвело до видалення останньому селезінки, що, згідно висновку експерта, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя у момент заподіяння.

Крім цього, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став, а 26.09.2019 року близько 01:00 год., перебуваючи поблизу території належного ОСОБА_10 домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна й керуючись таким умислом, повторно, з корисливих мотивів, через незачинені вхідні двері проник до підсобного приміщення (літньої кухні) у вказаному домогосподарстві, звідки викрав належні ОСОБА_11 один пакет із замороженим буряком вагою 470 грам вартістю 14 грн., один пакет із замороженим буряком вагою 270 грам вартістю 8 грн. 10 коп., заморожений сир голландський вагою 244 грами вартістю 48 грн. 80 коп., заморожений сир голландський вагою 247 грам вартістю 49 грн. 40 коп., заморожений сир голландський вагою 273 грами вартістю 54 грн. 60 коп., заморожений сир голландський вагою 300 грам вартістю 60 грн., один пакет з мороженою цвітною капустою вагою 1 кг 127 грам вартістю 28 грн. 20 коп., одну пластикову пляшку з молоком ємністю 1,5 літри вартістю 10 грн., котрі поклав у свою дорожню сумку й вийшов з зазначеного підсобного приміщення, попрямувавши у бік спеціальних кліток з кролями, також розміщених у вказаному вище домогосподарстві. Там обвинувачений ОСОБА_7 відчинив дверцята у двох спеціальних клітках й вийняв звідтіля по одному кролику (простюху) віком десять місяців вартістю 300 грн. кожен, одного з них поклав зверху на свою дорожню сумку, а іншого взяв у руку, після чого з усім викраденим майном вийшов з території вказаного вище домоволодіння, маючи намір спричинити потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду у загальному розмірі 873 грн. 10 коп.. Проте, намагаючись відійти по вулиці від вказаного вище домогосподарства, обвинувачений ОСОБА_7 був зупинений потерпілим ОСОБА_11 , внаслідок чого був позбавлений можливості розпорядитися викраденим майном, не завершивши свої злочинні дії з незалежних від його волі причин.

На цей вироку суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України виправдати.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що місцевий суд не дав правильну оцінку здобутим доказам, деяким доказам не надав значення взагалі, покликався на недопустимі докази. Стверджує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, містяться істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок ґрунтується на припущеннях.

Вказує, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є неправильним. Вказує, що потерпілий ОСОБА_9 у своїх показах в суді не повідомив дату свого побиття та зазначив, що вдарив ОСОБА_7 першим. На наступний день зранку встав і пішов на роботу. Тиждень часу його нічого не боліло, а біль почав відчувати вже після 28.04.2019 року. Заяву про побиття написав аж 02 травня 2019 року.

Звертає увагу на показання допитаних у судовому засіданні місцевого суду свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були присутніми при побитті потерпілого, а пояснення надали про ті обставини, які відбувались вже після події.

Вказує, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 (лікар анестезіолог) Стрийської ЦРЛ, який надавав потерпілому невідкладну медичну допомогу пояснив, що детально обставин не пригадує, однак скоріш за все, якщо потерпілий отримав вказані у висновку травми (розрив селезінки) то після цього працювати і підіймати щось важке він би не зміг. Також покликається на показання свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні пояснила, що була запрошена для проведення слідчого експерименту, однак через давність події обставин не пам`ятає, а свідок ОСОБА_16 взагалі невірно вказав особу, з якою проводився слідчий експеримент.

Захисник зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту від 16.05.2019 року, відео якого було переглянуто в суді, де нібито обвинувачений зізнався у скоєному, не може вважатися допустимим доказом, оскільки обвинувачений у судовому засіданні свої пояснення зафіксовані на відео заперечив, пояснивши, що покази давав під тиском працівників поліції, тому сказав неправду.

Покликається, що висновок судового експерта ОСОБА_17 № 82 від 07.05.2019 року, свідчить лише про наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які по давності могли відповідати вказаним термінам, однак не може бути доказом винуватості ОСОБА_7 в заподіянні цих ушкоджень. Також захисник ставить під сумнів усне пояснення експерта у судовому засіданні про те, що при діагностованому діагнозі потерпілий міг ходити на роботу, де виконував важку фізичну роботу.

Звертає увагу, що судова експертиза всупереч ч. 2 ст. 102 КПК України, проводилась з порушенням, так як перед проведенням вказаної експертизи експерта не попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, що також передбачено ст. 4 Закону "Про судову експертизу", ст.70 КПК, п. 3.2.7 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, Відтак не може бути належним та допустимим доказом.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що потерпілого ОСОБА_9 він дійсно знав раніше. Того дня, після розпиття спиртних напоїв він з ОСОБА_18 попрощалися і розійшлися. ОСОБА_9 взагалі не бив, останній на нього наговорює, заяву писав, оскільки його мама відмовилась оплачувати йому лікування. Через це, тілесні ушкодження спричинити ОСОБА_9 не міг.

Зазначає, що лише покази потерпілого, який мав неодноразові конфлікти з обвинуваченим раніше, не відповідають дійсності та не можуть бути доказом вини обвинуваченого для ухвалення обвинувального вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч. 1 ст. 121 КК України.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що місцевий суд зробив неправильний висновок, за відсутності доказів. Вказує, що пояснював у суді, що не бив ОСОБА_9 і не міг спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження. Зазначає, що допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_9 , приходячи до себе у п`яному стані 2 дні, не скаржився. Такі показання цього свідка підтвердив і у першому судовому засіданні потерпілий, однак у подальшому змінив показання.

Покликається, що допитані понятті не вказують про вчинення ним злочину, а також плутались у своїх показання. Стверджує, що у першому засіданні працівники поліції примусили його під тиском визнати вину.

Крім цього, звертає увагу на показання допитаного у справі експерта про те, що маючи тілесні ушкодження потерпілий ходив на роботу та піднімав вантаж. Всупереч ч.2 ст.102 КПК України судове засідання проводилось з грубим порушенням.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них мотивів, та просили такі задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні доводи сторони захисту з огляду на безпідставність таких, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила таке.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно поданих апеляційних скарг висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, правильність кваліфікації його дій по цьому епізоду та призначення йому покарання за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційному порядку не оспорюється, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У частині 1 статті 91 КПК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, що спричинило втрату органу.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Місцевий суд, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наведених у вироку суду обставин, обґрунтовано послався у вироку на:

-показання потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 23.04.2019р. близько 14:00 год. на пл. Ринок у м. Стрий Львівської області зустрівся із своїми знайомими ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , разом придбали пляшку горілки, воду та печиво, після чого разом усе це спожили. Під час розпивання спиртного ОСОБА_7 побачив, що у ОСОБА_19 при собі наявні гроші, а останній повідомив, що отримав заробітну плату. Коли ОСОБА_19 пішов додому, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 про свій намір наздогнати ОСОБА_19 та забрати в нього гроші, котрими він поділиться з ОСОБА_9 , на що останній заперечив, відштовхнув від себе ОСОБА_7 та пішов у напрямку місця проживання своєї матері, що неподалік. Проте ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_9 та наніс йому удар, від котрого той впав на землю, після чого ОСОБА_7 продовжував наносити йому удари ногою по тілу, зокрема в область спини та живота. ОСОБА_9 вдалось піднятись на ноги та втекти. Упродовж 23.04.2019р. 29.04.2019р. він мав погане самопочуття, його боліло усе тіло, особливо виражені болі були в області живота. Тому він постійно приймав сильнодіючі знеболювальні, без котрих не міг обійтись, навіть відвідував місце свого тимчасового заробітку, так як усе це було напередодні великодня й йому потрібні були гроші. Проте на свято великодня 29.04.2019р., його стан значно погіршився, знеболювальні засоби вже не допомагали, навіть не допомагав вжитий безпосередньо в цей день алкоголь, а тому каретою швидкої медичної допомоги його було доставлено у медичний заклад, де з`ясувалося, що в нього розрив селезінки, після чого йому була проведена операція з видалення селезінки й у медичному закладі він провів близько місяця. Також зазначив, що обвинувачений перед ним не вибачився, а заподіяну йому майнову та моральну шкоду не відшкодував;

-показання свідка ОСОБА_20 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що у 2019 році проживала разом із ОСОБА_9 , який переїхав до неї від матері. Упродовж майже усього тижня перед великоднем та на самий великдень, а це з 23.04.2019р. по 29.04.2019р. включно, ОСОБА_9 постійно скаржився на болі в області живота, на що вона йому давала знеболювальні, а також він мав знеболювальні засоби, котрі йому надала матір, яку він час-від-часу навідував, йдучи з місця тимчасового заробітку. Проте безпосередньо на великдень, під час святкування, його стан значно погіршився й він попросив викликати йому швидку медичну допомогу, що вона й зробила. У медичному закладі ОСОБА_9 зробили операцію з видалення селезінки, після чого він пробув там ще близько місяця. Додатково вказала, що у згаданий вище період, після 23.04.2019р., не зауважувала, щоб ОСОБА_9 втрутився в якийсь конфлікт чи бійку, під час котрої міг бути побитий, про це він нічого не казав;

-показання свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_9 , який 23.04.2019р. по обіді прийшов до неї у стані алкогольного сп`яніння, весь брудний та побитий, попросив дати йому знеболювальне, оскільки скаржився на сильні болі в животі. Вона це зробила та ще дала йому знеболювальні засоби із собою, привела його у порядок, після чого він поїхав до своєї співмешканки ОСОБА_20 .. Упродовж усього великоднього тижня ОСОБА_9 кілька разів заходив до неї, був тверезим, продовжував скаржитись на болі в животі, а перед самим великоднем навіть не хотів брати сумку з продуктами, зіславшись на те що сумка важка й він її не донесе. Про те, що ОСОБА_9 потрапив в медичний заклад і йому зробили операцію з видалення селезінки, вона дізналась вже 30.04.2019р., після чого, прибувши туди, почала його розпитувати, як це трапилось. ОСОБА_9 повідомив, що його 23.04.2019р. побив знайомий ОСОБА_7 і це було якраз тоді, коли він прийшов до неї побитий та скаржився на болі в тілі та в животі. Хоча її син часто встрявав у різні суперечки, проте упродовж періоду часу після 23.04.2019р. вона не зауважувала, щоб це мало місце й про це він їй нічого не розповідав:

-показання свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 16.05.2019р. перед обідом був запрошений працівниками поліції бути понятим під час проведення слідчого експерименту, де ОСОБА_7 розказав та на статисті показав, як саме наносив удари по тілі потерпілої особи. Зазначив, що під час такої слідчої дії жодного примусу на ОСОБА_7 ані з боку працівників поліції, ані будь-якими іншими особами, не чинилось, все відбувалось у добровільному порядку та без жодних вказівок чи підказок;

-показання свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні пояснила, що 16.05.2019р. перед обідом була запрошена працівниками поліції бути понятою під час проведення слідчого експерименту, де ОСОБА_7 розказав та на статисті показав, як саме наносив удари по тілі потерпілої особи. Під час такої слідчої дії жодного примусу на ОСОБА_7 не чинилось, все відбувалось у добровільному порядку та без вказівок чи підказок.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту, суд першої інстанції вірно взяв до уваги вищенаведені показання потерпілого та свідків, обґрунтувавши такими своє рішення, оскільки дані показання є логічними та послідовними, не викликають сумнівів у своїй правдивості, узгоджуються між собою, та із іншими належними та допустимими доказами, зокрема:

-даними рапорту поліцейського СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області від 29.04.2019р., згідно якого вказаного числа о 02:36 год. від чергового лікаря КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» надійшло повідомлення про те, що о 01:20 год. бригадою швидкої медичної допомоги доставлений ОСОБА_9 з попереднім діагнозом: закритий перелом 7, 8, 9 ребер зліва, виражений больовий синдром, стан сп`яніння, госпіталізований у травматологічне відділення. Повідомив, що його 23.04.2019р. близько 14:00 год. побив знайомий. (т. 1, а.с. 202);

-даними рапорту старшого інспектора-чергового Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 29.04.2019р., згідно якого вказаного числа о 13:52 год. від чергового лікаря КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» надійшло повідомлення про те, що о 01:20 год. поступив ОСОБА_9 з уточненим діагнозом: закрита тупа травма живота, розрив селезінки, гемоперитоніт (кров у черевній порожнині), у зв`язку з чим о 12:20 год. був прооперований та знаходиться у реанімаційному відділенні. (т. 1, а.с. 197);

-даними заяви потерпілого ОСОБА_9 від 02.05.2019р. про вчинення кримінального правопорушення, згідно якої останній просив працівників Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області прийняти міри до свого знайомого ОСОБА_7 , який 23.04.2019р. після обіду по вул. Збіжева у м. Стрий Львівської області, неподалік ресторації «ОПАЛ», наніс йому удари руками та ногами по тілу, зокрема в область спини й живота та спричинив йому тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 199);

-даними висновку судово-медичного експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_17 № 82 від 07.05.2019р., згідно якого при проведенні цієї експертизи, а саме при огляді, у ОСОБА_9 виявлений синець грудної клітки зліва. Згідно записів медичної карти № 3339 стаціонарного хворого КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» у ОСОБА_9 було діагностовано тупу травму живота, розрив селезінки, гемоперитоніт (кров у черевній порожнині), з приводу чого була проведена операція спленектомія (видалення селезінки). Вищезазначені тілесні ушкодження могли утворитись від дії (й) тупого (их) твердого (их) предмата (ів), давність спричинення може відповідати термінам від 23.04.2019р. по 28.04.2019р. і з ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння (т. 1, а.с. 204-205).

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду судово-медичний експерт Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_17 з метою роз`яснення виконаного ним висновку № 82 від 07.05.2019р., повністю підтримав свій висновок, який вважає повним та зрозумілим та зазначив, що кров у черевній порожнині ОСОБА_9 утворилася від розриву селезінки, а розрив селезінки міг мати місце виключно від нанесених безпосередньо по тілу в область розташування селезінки ударів тупими предметами, котрими, з-поміж іншого, могли бути ноги у взутті, однак аж ніяк не з інших причин. Експерт повністю виключив можливість спричинення розриву селезінки та, як наслідок, гемоперитоніту, від фізичної праці хворого чи носіння ним важких предметів або ж падіння з власної висоти. На питання щодо того, чи міг ОСОБА_9 у період з 23.04.2019р. до часу поступлення у медичний заклад ходити та працювати фізично з такими тілесними ушкодженнями, експерт дав ствердну відповідь про те, що міг, а особливо у випадку дії знеболювальних препаратів чи важкого алкоголю, однак довше тижня це, вочевидь, не тривало б;

-даними протоколу огляду предмету від 15.05.2019р., а саме диску DVD-R 16х із записаним на ньому відеофайлом «ch01_0658», та відтвореного у судовому засіданні місцевого суду зазначеного відеофайлу, згідно яких наявний запис з камери відеоспостереження приміщення магазину дитячих товарів, що по АДРЕСА_2 , на якому видно часову позначку, початок о 14:56:57 год. 23.04.2019р., а о 14:08:33 год. в оглядове поле цієї відеокамери потрапляє ОСОБА_9 , одягнений у чорний светр, що розмовляв по телефону. У подальшому до нього підходить ОСОБА_7 , одягнений у темну куртку, штовхає його, а коли ОСОБА_9 прямує далі по тротуару, то ОСОБА_7 випереджає його ближче до рогу вулиці та супроводжує його. (т. 1, а.с. 207);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.05.2019р. та відтвореного у судовому засіданні місцевого суду відеофайлу проведення цього слідчого експерименту, згідно яких така слідча дія проводилася за участі ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , під час експерименту ОСОБА_7 у добровільному порядку, із використанням статиста, детально розказав та показав про обставини заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. (т.1, а.с. 210-212).

Апеляційний суд визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому дії, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості, є належними і допустимими, та спростовують апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Наведене також спростовує апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині обґрунтовано лише показаннями потерпілого.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про те, що протокол проведення слідчого експерименту від 16.05.2019р. за участю обвинуваченого не може бути допустимими доказом, оскільки обвинувачений у судовому засіданні свої пояснення зафіксовані на відео заперечив та пояснив, що покази давав під тиском працівників поліції, тому сказав неправду, колегія суддів визнає такі безпідставними.

Згідно матеріалів справи місцевий суд здійснив ретельну перевірку показань обвинуваченого ОСОБА_7 у заперечення заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень, а також щодо тиску на нього з боку працівників поліції, у тому числі і під час проведення за участю обвинуваченого слідчого експерименту.

Так, місцевим судом враховано дані представленої стороною захисту відповіді начальника Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 07.12.2022р. № К-65/47/01/22, наданої на скаргу адвоката ОСОБА_6 з приводу неправомірних дій працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області щодо вчинення фізичного та психологічного тиску відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у межах даного кримінального провадження. Згідно наведеної у цій відповіді інформації, за результатами призначеного за скаргою адвоката ОСОБА_6 службового розслідування, не підтвердились обставини, викладені у скарзі захисника, а зловживання працівників поліції під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не були виявлені (т.3 а.с. 27).

При цьому, місцевим судом правильно звернуто увагу на те, що із скаргою на неправомірні дії працівників поліції адвокат ОСОБА_6 за дорученням обвинуваченого ОСОБА_23 звернувся лише 18.11.2022 року, тобто після спливу трьох з половиною років.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 , якому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було обрано лише 24.06.2020р., особисто також не звертався із жодними скаргами чи заявами на дії працівників поліції, які, як він зазначає, були неправомірними щодо нього.

Крім цього, місцевим судом враховано, що ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисник після роз`яснення судом їх права звернутися із відповідною завою про внесення відомостей з приводу тиску та побиття обвинуваченого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, таким своїм правом не скористались.

Також вірно враховано показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були понятими під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, і які у судовому засіданні місцевого суду підтвердили відсутність будь-якого виду тиску чи застосування фізичної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення вказаної слідчої дії.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів визнає голослівними апеляційні доводи сторони захисту про те, що на ОСОБА_7 під час досудового слідства, зокрема під час проведення із ним слідчого експерименту, здійснювався будь який тиск з боку працівників поліції, оскільки жодними доказами це не підтверджено.

При цьому, колегія суддів враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 14.09.2020р. у справі № 740/3597/17, згідно якого заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряли або уточнювали за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Таким чином підстав для визнання недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 16.05.2019р. за участю обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається.

Крім цього, під час судового розгляду місцевий суд також здійснив перевірку тверджень обвинуваченого про те, що потерпілий його оговорює, оскільки останній, як зазначив обвинувачений, неодноразово звертався із надуманими скаргами на ОСОБА_7 у поліцію.

Так, місцевим судом враховано дані відповіді Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, наданої 19.12.2022р. на запит прокурора Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_24 за вих. № 14612/47/01/22, згідно якої жодних звернень від ОСОБА_9 з приводу протиправних дій ОСОБА_7 до 29.04.2019р. у інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» системи «Єдиний облік» не зареєстровано (т.3 а.с. 26).

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновок експерта № 82 від 07.05.2019р. не є допустимим доказом, оскільки всупереч ч. 2 ст. 102 КПК України перед проведенням експертизи експерта не попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, спростовуються даними вказаного висновку експерта у якому особистим підписом експерта ОСОБА_17 засвідчено про те, що йому відомо, що він несе відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України за відмову або ухилення від дачі висновку експерта, або за дачу свідомо неправдивого висновку (т.1 а.с. 204-205).

Всупереч апеляційним доводом захисник про те, що даний висновок експертизи не доводить вини обвинуваченого у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції у своєму рішенні обґрунтовано покликався на дані висновку експерта № 82 від 07.05.2019р., оскільки цей доказ у сукупності з іншими доказами доводить вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та підтверджує правильність кваліфікації його дій.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час судового розгляду справи місцевим судом сторона захисту не оспорювала належність та допустимість цього висновку експерта № 82 від 07.05.2019р.

В апеляційних скаргах сторона захисту висловлює сумнів щодо наданих у судовому засіданні місцевого суду показань експерта ОСОБА_17 про те, що при діагностованому у потерпілого діагнозі останній міг ходити на роботу, де виконував важку фізичну роботу, однак не наводить жодних аргументів та доказів на існування таких сумнівів чи спростування наданих експертом показань у підтримку його висновку.

Щодо покликання захисника на показання свідка ОСОБА_14 (лікар анестезіолог) Стрийської ЦРЛ, який надавав потерпілому невідкладну медичну допомогу, то згідно матеріалів справи даний свідок у судовому засіданні місцевого суду 19.05.2022р. зазначив, що не пригадує обставин даної справи. Вказаним свідком по даному конкретному факту нічого повідомлено не було, а його відповіді на запитання носили фактично узагальнюючий характер щодо обставин розриву у людини селезінки у цілому та не були пов`язані конкретно з подіями спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а відтак такі свідчення ніяким чином не впливають на висновки місцевого суду.

Той факт, що потерпілий ОСОБА_9 подав заяву лише 02.05.2019р., тобто після того як був прооперований, жодним чином не ставить під сумнів обставини того, що 23.04.2019р. обвинуваченим ОСОБА_7 йому було заподіяно тілесні ушкодження.

Згідно отриманих місцевим судом показань потерпілого та свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , після побиття 23.04.2019р. потерпілий ОСОБА_9 постійно відчував болі, зокрема в області живота, приймав знеболюючі препарати. Відтак, потерпілий ОСОБА_9 не відразу після побиття його 23.04.2019р. обвинуваченим розумів характер та тяжкість заподіяних йому тілесних ушкоджень (тупа травма живота, розрив селезінки та гемоперитоніту (крові у черевній порожнині), які було виявлено вже 29.04.2019р., коли потерпілого у зв`язку із погіршенням стану здоров`я було госпіталізовано та прооперовано.

При цьому місцевий суд обґрунтовано розцінив як припущення твердження обвинуваченого про те, що потерпілий міг отримати виявлені у нього тілесні ушкодження у період після 23.04.2019р. і по 29.04.2019р. у ході конфлікту з іншими особами, оскільки жодних доказів на підтвердження існування таких обставин матеріали справи не містять, не були такі представлені і при розгляді справи апеляційним судом.

Крім цього, той факт, що потерпілий після заподіяння йому тілесних ушкоджень 23.04.2019р. міг ходити та працювати підтвердив у судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_17 , який на питання щодо того, чи міг ОСОБА_9 у період з 23.04.2019р. до часу поступлення у медичний заклад ходити та працювати фізично з такими тілесними ушкодженнями, дав ствердну відповідь про те, що міг, а особливо у випадку дії знеболювальних препаратів чи важкого алкоголю, однак довше тижня це, вочевидь, не тривало б.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції провів судове слідство у повному обсязі, з належною повнотою дослідив усі представлені докази та дав їм належну правову оцінку. В оскаржуваному вироку наведено достатні та обґрунтовані висновки та мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення, з яким погоджується колегія суддів.

Таким чином вирок місцевого суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: