справа № 165/621/20
провадження №1-кп/165/66/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30 травня 2023 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області
у складі головуючого ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 , (відеоконференція)
обвинуваченої ОСОБА_6 , (відеоконференція)
захисника ОСОБА_7 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,
встановив:
06 січня 2020 року приблизно о 19 годині обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку №57 по вулиці Шахтарській міста Нововолинська, з мотивів особистих неприязних відносин,в ході словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, реалізовуючи свій злочинний намір щодо спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла один удар долонею правої руки в обличчя ОСОБА_4 , чим завдала фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, категорична заперечила обставини викладені у обвинувальному акті та пояснила, що станом на лютий 2020 року вона проживала разом з ОСОБА_8 , з яким мають спільну дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що ОСОБА_10 часто не ночував вдома, і як виявилося, вже мав стосунки з ОСОБА_11 , яка на даний час є його дружиною. Цього дня, тобто 06.02.2020 син прихворів і вона попросила ОСОБА_12 побути вдома з дитиною кілька годин,оскільки мала йти на роботу. Через деякий час дочка ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , повідомила її, що ОСОБА_14 забрав дитину, не погодувавши, і сказав, що везе сина у Львівську область. Вона повернулась додому, зателефонувала ОСОБА_15 та сказала, що викличе поліцію. Через деякий час приїхав ОСОБА_12 з дитиною і з ОСОБА_16 . Вона, ОСОБА_6 з дочкою вийшли з будинку на вулицю, ОСОБА_10 відкрив вікно в машині, там на руках в ОСОБА_16 сидів ОСОБА_9 , який був мокрий і спітнілий. Вона почала просити, щоб їй віддали сина. ОСОБА_10 вийшов з машини і сказав ОСОБА_17 , щоб вона не віддавала дитину. Тоді ОСОБА_17 вийшла з ОСОБА_9 під дощ, бігала з ним кругом машини. Коли ОСОБА_17 відволіклася, бо її покликав ОСОБА_10 , то вона, ОСОБА_6 , схопила в неї дитину і можливо, мимоволі, дитиною чи рукою зачепила ОСОБА_17 . Умислу наносити удари ОСОБА_11 , не мала. Забрала сина і пішла з ним і дочкою в квартиру, переодягнула ОСОБА_9 і вийшла на вулицю, щоб показати ті речі, в яких ОСОБА_10 цілий день возив хвору дитину. В цей час ОСОБА_17 кричала, що її засадить. Не заперечила, що коли забирала силою у ОСОБА_17 дитину, оскільки та добровільно не хотіла віддати сина, то між нею та ОСОБА_11 контакт відбувся, зазначає, що можливо дитиною зачепила. Заперечує правдивість показань свідка ОСОБА_18 та стверджує, що свідка ОСОБА_19 на місці події взагалі не було. Зазначає, що ці люди є заінтересованими особами. Наголосила, що своєї вини не визнавала і ніколи не визнає. Зазначає, що в цей день у неї відібрали дитину, яка була нездоровою. Пояснила, що просто хотіла забрати свого сина, жодного злого умислу не мала і не вчиняла протиправних дій.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_6 у скоєному повністю стверджується зібраними на досудовому слідстві та перевіреними у судовому засіданні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що 06.02.2020 о 19 год. на вулиці Шахтарській 57 в м.Нововолинську винесла дитину ОСОБА_20 та ОСОБА_21 і під час передачі сина обвинуваченій, ОСОБА_6 нанесла їй один удар кулаком правої руки в ліву сторону голови. Зазначила, що обличчя в неї було відкрите. Пояснює, що отримала шок, відчувала біль, дискомфорт. Викликали поліцію. Після цього удару, коли сіла в машину, то в неї з носа потекла кров. Пояснила, що очевидцями події були ОСОБА_22 , який знаходився на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_20 та двоє поліцейських ОСОБА_23 відділення, прізвище одного з яких ОСОБА_24 . Потерпіла показала, що вночі після побиття себе погано почувала, її нудило, боліла голова, в зв`язку з чим вона 07.02.2020 звернулася до лікарні.
Допитаний судом свідок ОСОБА_19 показав, що біля будинку ОСОБА_25 . ОСОБА_21 нанесла удар ОСОБА_17 , коли остання пішла віддавати сина. Пояснив, що він сидів на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_25 . Коли ОСОБА_26 повернулася в машину, то в неї з носа потекла кров. Вона говорила, що в неї крутиться голова, розказувала, що їй нанесла удар ОСОБА_27 ( ОСОБА_28 ). Підтвердив, що коли передавали дитину,то були присутні поліцейські Іваничівського відділення. Пізніше на виклик приїхали поліцейські з ОСОБА_29 . Пояснив, що від місця, де ОСОБА_26 передавала ОСОБА_21 дитину, до машини була відстань метрів п`ять. Там було освітлення. ОСОБА_30 відразу з Нововолинськими поліцейськими поїхала у відділення поліції, але в цей день в лікарню не зверталася.
Свідок ОСОБА_31 в суді показав, що 06.02.2020 приблизно о 19.00 на вулиці Шахтарській 57 в місті Нововолинську, ОСОБА_30 почала віддавати дитину і в цей час ОСОБА_6 наносить їй один удар кулаком в обличчя. Після цього ОСОБА_17 сіла в автомобіль і в неї почалася кровотеча з носа. Відразу після побиття, викликали поліцію з ОСОБА_29 . Приїхали працівники Нововолинського ВП, відібрали пояснення. Наступного дня потерпіла звернулася до Нововолинської ЦМЛ. Пояснив, що під час інциденту біля будинку знаходились два працівники Івачівського відділення поліції, які відбирали пояснення за фактом пошкодження ОСОБА_6 транспортного засобу ОСОБА_20 в с.Бужанка Іваничівського району, що мало місце незадовго до події даного кримінального провадження. Пояснив, що в його автомобілі перебував ОСОБА_32 , він, ОСОБА_11 і малолітній син ОСОБА_9 . Він вийшов з транспортного засобу з місця водія, з правої сторони від нього з передньої частини автомобіля стояла ОСОБА_6 , напроти нього були працівники ОСОБА_23 відділення поліції, ззаді від автомобіля з лівої сторони пішла ОСОБА_17 з малолітнім сином на руках. Коли вона наблизилася, то ОСОБА_6 провокувала конфлікт, нецензурно висловлювалася на адресу ОСОБА_11 , висловлювала невдоволення, а коли ОСОБА_17 простягла дитину, то ОСОБА_6 правою рукою нанесла потерпілій удар. Дитина опинилась у мами і ОСОБА_6 з сином та старшою дочкою пішла в будинок. Зазначив, що він особисто не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . З приводу того, що ОСОБА_6 пошкодила його автомобіль, звертався до Іваничівського відділу поліції. Після отримання удару від ОСОБА_21 , у ОСОБА_17 було почервоніння на обличчі,текла кров з носа. Написали з цього приводу заяву в поліцію і під ранок 07.02.2020 стан ОСОБА_17 погіршився, в неї була блювота і запаморочення.
Свідок ОСОБА_18 в суді показав, що як поліцейський, на той час, ОСОБА_23 відділення перебував у групі на чергуванні. Надійшло повідомлення про пошкодження транспортного засобу. Заявник ОСОБА_10 , повідомив, що колишня співмешканка розбила скло його автомобіля. Сказав, що виїзджає на вулицю Шахтарську в м.Нововолинську. Зазначив, що сварилися між собою за дитину. Ще була дружина ОСОБА_20 , до якої ОСОБА_6 кричала, щоб вона віддала їй дитину. ОСОБА_16 обійшла автомобіль, і віддала дитину. Тоді ОСОБА_33 нанесла удар рукою дружині ОСОБА_20 і було чути звук ляпаса. ОСОБА_34 з дитиною пішла в квартиру. Він та його напарник ОСОБА_35 відбирали пояснення за повідомленням ОСОБА_20 стосовно пошкодження його транспортного засобу. ОСОБА_36 складав протокол стосовно ОСОБА_37 за дрібне хуліганство за пошкодження машини. Надія в цей час зателефонувала на лінію «102» і приїхала слідчо-оперативна група з Нововолинського відділення поліції, для з?ясування обставин стосовно ляпаса. Це був лютий місяць 2020 року, приблизно 18-19 год. Підтвердив, що удар був нанесений долонею руки в обличчя. Був характерний звук ляск. Свідок наголосив, що бачив це на власні очі, зокрема, як ОСОБА_17 передала ОСОБА_38 дитину, а ОСОБА_34 нанесла ОСОБА_17 один удар. Пояснив, що у їх службовому авто горіли фари і двигун працював. Показав, що дитина вже була в ОСОБА_38 , як вона нанесла удар ОСОБА_17 . Підтвердив, що в цей час знаходився на вулиці на відстані 2 м. від ОСОБА_38 та ОСОБА_17 . Очевидцем події був також ОСОБА_39 . Ствердно сказав, що бачив і чув, як ОСОБА_6 нанесла удар ОСОБА_11 .
Звернення потерпілої ОСОБА_11 на лінію «102» з повідомленням про те, що 06.02.2020 о 19.06 за адресою: АДРЕСА_2 , колишня дружина її співмешканця ОСОБА_40 нанесла їй тілесні ушкодження, зафіксовано рапортом старшого інспектора чергового Нововолинського відділення поліції та зареєстровано 06.02.2020, №725.
Про нанесення ОСОБА_41 потерпілій тілесних ушкоджень в ході конфлікту 06.02.2020 близько 19.00, зокрема одного удару кулаком в ділянку носа, ОСОБА_42 , вказано у протоколі прийняття її заяви від 06.02.2020 про вчинене кримінальне правопорушення.
Випискою з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_43 від 07.02.2020 підтверджено діагноз при зверненні забій носа. Вказано,що зі слів хворої 06.02.2020 близько 19 год. по вулиці Шахтарській 57 побила відома особа ОСОБА_44 . Була незначна кровотеча з носа, яка зупинилась самостійно.
07.02.2020 о 16.50 потерпіла зверталася до лікаря невропатолога зі скаргами на головний біль, нудоту, блювоту, загальну слабість. При зверненні потерпіла повідомила, що 06.02.2020 орієнтовно 19.00-20.00 була побита знайомою жінкою, втрачала після цього свідомість.
Судово-медичний експерт у своєму висновку №34 від 12.11.2020 не взяв до уваги виставленого діагнозу забій носа та утримався від оцінки виставленого діагнозу струс головного мозку із за не підтвердження об`єктивними відомостями та невизначеності клінічної картини та недостатнього клінічного і лабораторного обстежень.
Слід зазначити, що передбачене у ст.126 КК України кримінальне правопорушення не призводить до порушення анатомічної цілісності тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини. За цією ознакою він відрізняється від тілесного ушкодження. В той же час він повинен обов`язково викликати фізичний біль. Побої, не будучи особливим видом тілесних ушкоджень, характеризуються заподіянням болю шляхом нанесення ударів. Факти нанесення удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій,які завдали фізичного болю, визначаються судом, а не експертизою.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, доведена повністю поза розумним сумнівом, а її дії необхідно кваліфікувати, як умисне нанесення удару, що завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.
Так, під час судового розгляду є повністю доведеним факт умисного нанесення ОСОБА_6 удару потерпілій ОСОБА_11 , що завдав фізичного болю.
Показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_45 є логічними, послідовними та узгоджуються з матеріалами справи і показами потерпілої ОСОБА_11 , а тому суд бере їх до уваги.
Оцінюючи покази обвинуваченої ОСОБА_6 на заперечення вини у інкримінованому обвинуваченні, суд вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від відповідальності. Такі покази обвинуваченої не спростовують показань свідків, які були на місці події а також суперечать письмовим доказам, які досліджені в проаналізовані судом та дають достатні підстави вважати, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_6 і обвинувачена є винною у його вчиненні, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом.
При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченої, суд бере до уваги, що вона раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю роботи.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої судом, у відповідності до ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.
За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченій слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
А відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Як встановлено судом, вчинені ОСОБА_6 протиправні дії є проступком, згідно з статтею 12 КК України, та мали місце 06.02.2020, тобто на момент постановлення даного вироку суду минуло більше двох років з моменту вчинення кримінального проступку.
Даних про те, що обвинувачена ухилялася від суду та слідства чи вчинила нове кримінальне правопорушення у суду немає.
Верховний Суд у Постанові від 12.11.2019 №566/554/16-к вказав, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст.49 КК України може звільнити від нього засудженого.
З врахуванням того, що ОСОБА_6 заперечила у судовому засіданні щодо закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків давності та наполягала на відсутності вини у її діях, однак судом встановлено, що обвинувачена є винною у вчиненні кримінального правопорушення, то ОСОБА_6 необхідно звільнити від призначеного судом покарання на підставі ч. 5 ст.74, ст.49 КК України.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
На підставі ч. 5 ст.74, ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій ОСОБА_6 та прокурору.

Головуючий підпис ОСОБА_46