ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000803, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку м. Сніжне Донецької області, з середньою освітою, заміжню, має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштовану, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму 19.07.2021 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, визнано винуватою та засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2021, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_7 покарання визначено рахувати з моменту її фактичного затримання, тобто починаючи з 12.05.2021.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Вирішено питання скасування арешту майна, долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 08 травня 2021 року близько 18:00 год. (більш точного часу у ході проведення досудового розслідування не встановлено) перебуваючи в стані алкогольна сп`яніння за адресою: АДРЕСА_2 , де вона проживала за місцем мешкання свого співмешканця ОСОБА_10 , виник злочинний намір, спрямований та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 знаходячись біля потерпілого, який лежав на ліжку, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці кухонний ніж, знаходячись у безпосередній близькості до потерпілого, усвідомлюючи протиправність своїх дій та небезпеку для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи діяти таким чином, умисно, знаходячись позаду потерпілого, який лежав на ліжку у горизонтальному положенні животом до низу, зі значною силою завдала один удар клинком кухонного ножа у грудну клітину зліва потерпілого ОСОБА_10 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяно проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва по лопатковій лінії, що супроводжувалося лівобічним гемопневмотораксом (скупчення крові та повітря у лівій плевральній порожнині), яке утворилося внаслідок одноразової травматичної дії колото-ріжучого предмета, та згідно висновку судов-медичної експертизи №12-14/278-А/21 від 01 червня 2021 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить зменшити строк призначеного покарання.

При цьому просить врахувати, що вона визнає свою вину, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в психдиспансері та наркодиспансері не перебуває, має 18 років робочого стажу, стала на шлях виправлення та їй потрібно виховувати дитину.

Крім того вказує, що її справу розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, але вона не має юридичної освіти та не розуміла наслідки застосування вказаної статті, у зв`язку з чим просить розглянути її справу та зменшити строк призначеного покарання.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, через не роз`яснення їй наслідків застосування ч.3 ст. 349 КПК України. Захисник підтримав доводи обвинуваченої. Прокурор заперечив проти вимог апеляційної скарги та вказав на відсутність підстав для призначення нового розгляду.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння є правильним та учасниками судового провадження не оспорюється.

Суд першої інстанції розглянув обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за правилами ч.3 ст.349 КПК України. При цьому наслідки застосування положень вказаного закону обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження були роз`яснені та заперечень не надійшло, навпаки всі погодилися.

Сам факт роз`яснення судом наслідків застосування ч.3 ст.349 КПК України відображений у журналі судового засідання, на технічному носії інформації, також у відповідній заяві ОСОБА_7 до суду (а.м.п. 75), де вона зазначає, що докази викладені у обвинувальному акті не оспорює, положення ч.3 ст.349 КПК України їй роз`яснено та зрозумілі, зміст обставин вона розуміє та погоджується з цим добровільно. Далі у заяві наведено сам зміст ч.3 ст.349 КПК України і в останньому абзаці ОСОБА_7 просить суд розглядати кримінальне провадження за її обвинуваченням в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Вказана заява датована 27.07.2021 та мається підпис ОСОБА_7 . Слід зазначити, що на час підписання заяви обвинувачена користувалася послугами захисника ОСОБА_11 та після консультації з ним, обвинувачена прийняла рішення про недоцільність дослідження доказів у кримінальному провадженні, про що в судовому засіданні в присутності захисника повідомила суд.

Таким чином, колегія суддів не встановила порушень судом порядку розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 на підставі ч.3 ст.349 КПК України, як про це заявила обвинувачена.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про суворість призначеного їй покарання, то вони також є необґрунтованими на підставі наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали).

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченої, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має середньо-спеціальну освіту, не працює, заміжня, має неповнолітню доньку, обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку. Також судом врахована досудова доповідь, відповідно до якої ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, а ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім.

Суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком ще й з огляду на те, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2021 ОСОБА_7 була засуджена за ч.1 ст.121 КК України на п`ять років позбавлення волі. За цим вироком 11.10.2020 вона спричинила проникаюче ножове поранення особі. Будучи під слідством у вказаному провадженні обвинувачена вже через пів року, а саме 08.05.2021 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняє аналогічний злочин та завдає проникаючого ножового поранення ОСОБА_10 , який будь-яких протиправних дій щодо неї не вчиняв, а навпаки відпочивав на ліжку.

Наведене не дає підстав суду апеляційної інстанції для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України до ОСОБА_7 .

Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України 5 років 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та покаранням за вироком від 19.07.2021, за яким їй було призначено покарання 5 років позбавлення волі, остаточно призначив покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Призначене обвинуваченій покарання відповідає меті та завданням кримінального провадження, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом фактично застосований принцип поглинення покарання менш суворого за попереднім вироком, більш суворим за цим вироком, проте помилкового зазначено про часткове складання призначених покарань. Отже вирок в цій частині підлягає уточненню на підставі ст. 404 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України уточнити резолютивну частину вироку Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року, вказавши наступне:

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2021, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою, у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4