Справа № 717/1208/23
УХВАЛА
08 вересня 2023 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у cкладі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі секретаря: ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фетіца Чимішлійського району Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не судимого.
Сторони кримінального провадження:
прокурор: ОСОБА_4
захисник: ОСОБА_5
обвинувачений: ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .
Із клопотання вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що підшукав осіб, яким достеменно було відомо про тимчасові обмеження щодо виїзду чоловіків віком від 18 до 60 років з України та які бажали незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . У ході спілкування ОСОБА_3 розповів їм порядок незаконного переправлення через державний кордон України та повідомив, що вартість такого переправлення становить 2000 доларів США за одну людину. Діючи за вказівками ОСОБА_3 вказані особи прибули в м. Чернівці, де 14 квітня 2023 року зустрілись із ОСОБА_3 . Діючи за попередньо розробленим та узгодженим планом, ОСОБА_3 організував виїзд ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з м. Чернівці в напрямку с. Новоселиця Дністровського району Чернівецької області для подальшого руху вказаних осіб у напрямку державного кордону України, провівши попередньо інструктаж щодо порядку переходу через державний кордон України. 14 квітня 2023 року в період з 16 до 18 години, під час руху в напрямку кордону України та Республіки Молдова на автомобільній дорозі Р-63 сполученням «Данківці Вартиківці КПП «Сокиряни» за межами с. Лівинці Дністровського району Чернівецької області, працівниками прикордонного оперативно-розшукового відділу прикордонного загону ДПС України було викрито та затримано вищевказаних осіб за спробу незаконного перетину державного кордону України.
Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та керівництві такими діями, за кваліфікуючими ознаками вчинені щодо кількох осіб, вчинені з корисливих мотивів.
Прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав та вважає, що воно підлягає задоволенню, оскільки наявні достатні докази вини обвинуваченого у вчиненні злочину. Обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечує щодо обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під частою, оскільки він жодним чином не може впливати на свідків у цьому провадженні. Крім того, його дружина та малолітній син в даний час не мають коштів для існування.
Захисник ОСОБА_5 заперечує щодо продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_5 зазначила, що обвинувачений має малолітню дитину та дружину. Крім того, ОСОБА_3 не може незаконно впливати на свідків. Захисник вважає, що щодо ОСОБА_3 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України є обґрунтованим. В матеріалах кримінального провадження наявні докази, які вказують на вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України ОСОБА_3 .
Водночас суд звертає увагу, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України - тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Оцінюючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених п. 1 та п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується із доводами прокурора про їх наявність, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Санкція ч.3 ст.332 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказав на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися.
Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Вказані ризики обумовлюються серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років.
Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести суду.
Крім того, суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжений.
За таких обставин, суд вважає доведеним, що на теперішній час, ризик переховування ОСОБА_3 від суду не втратив свою актуальність.
При встановленні наявності продовження існування ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Суд вважає обгрунтованими доводи прокурора про ймовірність того, що ОСОБА_9 не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, може впливати на них, з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того щоб він міг уникнути кримінальної відповідальності або ж мінімізувати її.
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими твердження прокурора, що існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, на момент розгляду цього клопотання не зменшився.
З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, суд вважає підтвердженими наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Суд вважає, що сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України та ґрунтуючись на досліджених матеріалах та поясненнях учасників провадження, суд врахує наступні обставини: 1) надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України; 2) злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років; 3) обвинувачений не має постійного місця роботи; 4) раніше не судимий, 5) відомості щодо застосування до нього раніше запобіжних заходів чи наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутні.
Суд також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо сторона обвинувачення доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України). Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.
Застосовуючи такий запобіжний захід як тримання під вартою, суд також враховує, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, вчиненого в період дії воєнного стану, що свідчить про неможливість запобігання ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.
Виходячи з викладеного вище, керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 181, 182, 183, 193, 194, 196,197, 315 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 .
Строк дії цієї ухвали про тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується о 17 години 06 листопада 2023 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Виконання ухвали доручити Дністровському районному відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: