Справа № 484/2196/23
Провадження № 1-кп/484/247/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000005, по обвинуваченню:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-щ. Евенськ, Північно-Евенського району, Магаданської області, Російської Федерації, громадянина України, розлученого, який має середню освіту, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України;

за участю учасників судового процесу

прокурора: - ОСОБА_4

обвинуваченого: - ОСОБА_3

захисника: - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: №2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько- російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах Існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 14 квітня 2023 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений відповідними Указами президента та який діяв, в період з 01.08.2022 по 14.04.2023.

Разом з цим, враховуючи вищевказані події, громадянин України ОСОБА_3 , достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, у невстановлений досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванні час зареєструвався у соціальній мережі «Одноклассники» (гіперпосилання соціальної мережі у мережі Інтернет: « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), створивши у ній персональний профіль з ім`ям користувача (рос.) « ОСОБА_3 », який відображається у вказаній соціальній мережі за гіперпосиланням «ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

За вказаних обставин, ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 01.08.2022 , у вказаній соціальній мережі уподобав (рос. ОСОБА_3 считает классным) публікацію, яка була додана в соціальну мережу «Одноклассники» 01.08.2022 у групу « Военно-промышленный комплекс России », (гіперпосилання групи у вказаній соціальній мережі: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та яка (публікація) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі публікація).

Водночас, вказана публікація за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка додана на сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_3 » в соціальній мережі «Одноклассники», не раніше 01.08.2022 , яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 є матеріалом, у виді зображення військовослужбовців в однострої, із зброєю в руках, шевроном на рукаві із зображенням російського прапору та написом « Наши парни! Наша гордость! » та у якому (матеріалі) міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Таким чином ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 01.08.2022, використовуючи профіль користувача у соціальній мережі «Одноклассники» з ім`ям « ОСОБА_3 », який відображається у вказаній соціальній мережі за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , натиснувши позначку «Класс» під публікацією, яка відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , додав її (публікацію) на свою сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_3 », де вона відображається як та, яку він уподобав (рос. ОСОБА_3 считает классным) та яка з того моменту стала загальнодоступною для перегляду кожним авторизованим користувачем в соціальній мережі «Одноклассники», який переглядає сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_3 » в соціальній мережі «Одноклассники», яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тим самим, ОСОБА_3 поширив вказаний матеріал, у якому міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

У даному кримінальному провадженні 26.04.2023 року між прокурором Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, відповідно до якої прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 436-2 КК України.

ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, обставини, що помякшують покарання обвинуваченого, а саме: повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відсутність обтяжуючих обставин, сторонами угоди визначено узгоджене покарання: у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання звільнити з випробуванням з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.

В підготовчому судовому прокурор, обвинувачений та захисник просили угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання із визначенням строку випробування.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого у провадженні щодо: зокрема, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є нетяжким злочином, отже в даному кримінальному провадженні можливо укласти угоду про визнання винуватості.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений, в присутності захисника, усвідомлює зміст угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обтяжують покарання. Підстави для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлені.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковані правильно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Redmi 6» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; з сім картками ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_4 , який поміщений до сейф-пакету WAR1121518, та зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, суд вважає за необхідне конфіскувати на користь держави.

Керуючись ст.ст. 314, 469,371- 374, 472-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 26.04.2023 року між прокурором Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна;

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого від відбуття призначеного покарання звільнити з випробуванням строком на 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Redmi 6» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; з сім картками ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_4 , який поміщений до сейф-пакету WAR1121518, та зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, конфіскувати на користь держави.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Миколаївській апеляційний суд протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1