Справа № 462/2469/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/561/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу підготовчого судового засідання Залізничного районного суду м.Львова від 30.05.2023, по матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000193 від 16.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст. 187 КК України, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила :

Даною ухвалою, задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченим, зокрема ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто по 28 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора по цьому питанню мотивоване тим, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки вчинили особливо тяжкий злочин за який передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, з місця вчинення злочину втекли, а отже можуть переховуватися суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обстановка, час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення в громадському місці, у денну пору доби, під час воєнного стану, поєднаного із застосуванням насильства свідчить, що обвинувачені є особами, які не мають жодних морально-етичних цінностей та схильні до досягнення своїх злочинних цілей, окрім цього ОСОБА_7 хоч на даний час не судимий, згідно зі ст. 89 КК України, однак характеризується, як особа, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, останній раз - 18.08.2016 Залізничним районним судом м.Львова за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки. По відбуттю покарання обвинувачені, на шлях виправлення не стали, вчинили новий злочин проти власності із застосуванням насильства, а тому просив продовжити їм запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 в суді першої інстанції заявляв клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки жодними доказами не підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно із вимогами ч. 3 ст.331 КПК України, за наявності клопотання під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 13 квітня 2023 року обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 проживає за місцем реєстрації разом з матір`ю, офіційно працевлаштований, на даний час не судимий згідно із ст. 89 КК України, характеризується, як особа, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що може свідчити про ризик продовження чи повторення ним протиправної поведінки, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Аналіз наведеного дав суду першої інстанції підстави для висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Доказів, які б свідчили, що стан його здоров`я унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано.

На дану ухвалу подав апеляційну скаргу захисник - адвокат ОСОБА_6 в якій він ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою; у задоволенні клопотання прокурора відмовити; постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 214 720 гривень.

Апелянт вважає ухвалу суду необгрунтованою оскільки у обвинуваченого ОСОБА_7 , під час перебування під вартою у ДУ «Львівська УВП №19» погіршилося здоров`я, було зроблено МРТ та виявлено у ОСОБА_7 уражені судини спинного та головного мозку, що призводить до цереброспіноваскулярної хвороби та може призвести до інсульту, у зв`язку з чим ОСОБА_7 необхідне лікування за межами місць позбавлення волі.

Крім того в підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 заявив, що обвинувачений ОСОБА_7 його не бив та належне йому майно в нього не відбирав. Апелянт просить суд прийняти до уваги, що підозра ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, є необгрунтованою.

Апелянт звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».

Захисник овбинуваченого до апеляційної скарги долучив ряд документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та стан його здоров`я і наполягав, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого можна зробити обгрунтовані висновки що наміру уникати суд чи відповідальності ОСОБА_7 немає, а тому просить змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, міркування прокурора про залишення без задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Судом встановлено, що на даний час, існують вагомі докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 роківз конфіскацією майна.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог ст.ст.177, 183, 194, КПК України, які передбачають порядок обрання та продовження підозрюваному та/або обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скерований до суду, що не виключає, у випадку зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, можливості обвинуваченого переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував положення норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , а також враховано тяжкість можливого покарання за скоєне та даних про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому суд вважав за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту не спростували в суді першої інстанції доводи прокурора, а також не перевищили суспільного інтересу у справі, який також полягає і у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, встановленні істини у справі, забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків. Підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - відсутні.

З врахуванням матеріалів провадження та апеляційних вимог колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому погоджується з думкою суду першої інстанції про необхідність у продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційні вимоги сторони захисту про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу з призначенням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема по стану здоров`я, не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 30.05.2023 по матеріалах кримінального провадження № 0000193 від 16.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст. 187КК України, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: