Номер провадження: 11-кп/813/1449/23
Справа № 505/3619/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000720 від 12.09.2022 року за апеляційною скаргою прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.04.2023 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особи без громадянства, який має неповну середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 04.07.2022 року Котовським міськрайонним судом, за ч. 2 ст. 125 КК України до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000720 від 12.09.2022 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю ст. 291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, обвинувальний акт не містить дати його складання; він містить не зрозуміле слово - «ударі», котре зазначено у формулюванні обвинувачення підчас опису способу проникнення обвинуваченим на територію домоволодіння потерпілої, а також опис обставин вчинення кримінального правопорушення не узгоджується з висновками органу досудового розслідування, оскільки в обставинах кримінального правопорушення чітко зазначено, що обвинувачений проник у житло потерпілої, разом з тим кваліфікація дій обвинуваченого такого посилання вже не місять.

Не погодившись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор стверджує, що обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000720 від 12.09.2022 року складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, а наявність у викладені фактичних обставин справи слова «ударі» є технічною опискою, яка не впливає на суть пред`явленого обвинувачення. З приводу відсутності у кваліфікації дій обвинуваченого посилання на проникнення обвинуваченого до житла потерпілої, прокурор зазначає, що вказаний факт стосується виключно однієї кваліфікуючої ознаки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яка у даному випадку не впливає на кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_8 діяння, не спростовує та не змінює фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті. Не зазначення слідчим на четвертій сторінці обвинувального акту дати його складення - є формальним порушенням, з огляду на те, що на першій сторінці обвинувального акта міститься дата і місце складання та підпис прокурора, який його затвердив, а на п?ятій сторінці зазначено дату підписання та затвердження обвинувального акта прокурором.

Відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , оскільки їх участь під час розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу суду про повернення обвинувального акту є необов`язковою, а сам обвинувачений та потерпіла не звертались до апеляційного суду з клопотанням про бажання приймати участь особисто.

Апеляційний суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи не відповідатиме положенням ст.28 КПК щодо розумних строків кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, апеляційним судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КПК регламентовано, що одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК.

Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК.

Відповідно до п.п.3, 5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК .

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вище зазначених вимог.

Мотивуючи прийняте рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції послався на його невідповідність вимогам ст.291 КПК, оскільки обвинувальний акт не містить дати його складання; він містить не зрозумілі слово - «ударі», котре зазначено у формулюванні обвинувачення підчас опису способу проникнення обвинуваченим на територію домоволодіння потерпілої, а опис обставин вчинення кримінального правопорушення не узгоджується з висновками органу досудового розслідування, оскільки в обставинах кримінального правопорушення чітко зазначено, що обвинувачений проник у житло потерпілої, однак кваліфікація дій обвинуваченого такої кваліфікуючої обставини не містить.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно невідповідності обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, з огляду на таке.

Як убачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в сформульованому обвинуваченні зазначено спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме шляхом проникнення на територію домоволодіння. Натомість, під час кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, такої кваліфікуючої ознаки, як «проникнення» обвинувальний акт не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Проте, у даному випадку має місце не обсяг висунутого обвинувачення, а саме приведення у відповідність висунутого (сформульованого) обвинувачення, кваліфікації інкримінованих дій особі, відповідно до вимог диспозиції статті КК України, що інкримінується, та яке не може бути усунуте судом першої інстанції, а лише прокурором.

З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що вказаний недолік стосується виключно однієї кваліфікуючої ознаки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яка у даному випадку жодним чином не впливає на кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_8 діяння та не спростовує і не змінює фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, є безпідставними, оскільки проникнення у житло є самостійною кваліфікуючою ознакою інкримінованого ОСОБА_8 злочину, яка міститься в сформульованому обвинуваченні та вказує на інкримінований органом досудового розслідування обсяг об`єктивної сторони злочину, який ставиться йому у провину.

З приводу доводів прокурора щодо наявності у сформульованому обвинуваченні щодо ОСОБА_8 слова «ударі», яке є суто технічною помилкою та на думку прокурора не впливає на суть пред`явленого обвинувачення, апеляційний суд вважає голослівними.

Обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто наявність суб`єктивної і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а сформульоване обвинувачення має бути викладене у чіткій і ясній формі, що не допускає непрямого тлумачення, або перекладає на суд обов`язок у вчиненні дій, спрямованих на усунення неточних, або неоднозначних тлумачень. Зазначені обставини тягнуть за собою порушення п.1 ч.3 ст.42 КПК, яка установлює, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. В даному випадку неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більш того, у разі наявності неконкретності, або неточності обвинувачення та оголошення його судом у судовому засіданні, після чого суд має роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення і поставити питання, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання, у діючому КПК не вказано, яким чином суд має роз`яснювати суть обвинувачення і що має робити, якщо воно особі не зрозуміле, у разі не усунення таких поршень під час підготовчого судового засідання, шляхом повернення обвинувального акту прокурору з метою приведення обвинувального акту у відповідність до вимог ст.291 КПК.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції вірно встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду, колегія суддів, не встановивши безумовних підстав для скасування оскарженої ухвали, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.04.2023 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000720 від 12.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4