справа № 208/3669/23
провадження № 1-кп/208/390/23
УХВАЛА

про призначення до судового розгляду

17 травня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001177 внесеному 01.06.2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянин України, неодружений, не працевлаштований, має професійно-технічну освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

11.03.2016 Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, -

встановив:

01 травня 2023 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з Кам`янської окружної прокуратури надійшли матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту прокурора чи закриття кримінального провадження, не вбачається. Справа підсудна Заводському районному суду м. Дніпродзержинська.

Також заявлено клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з врахуванням ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочин було вчинено у травні 2017 року, та після повідомлення останнього про підозру та заявлення клопотання про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_4 будучи обізнаний про свої обов`язки як підозрюваної особи, залишив місце проживання, виїхав на тимчасово окуповану територію України, та в подальшому проживав за межами Держави, будучи оголошений в розшук, та в міжнародний розшук, після чого був затриманий 05.04.2023 року, а також незаконного впливу на потерпілого і свідків в даному кримінальному провадженні, з врахуванням того, що вчинене дане кримінальне провадження з врахуванням непогашеної та не знятої в передбаченом законом порядку, наявність іншого кримінального провадження відносно нього, вчинене у період іспитового строку, яке також було зупинено з підстав його розшуку, та враховуючи можливе покарання у виді позбавлення волі у разі доведення винуватості обвинуваченого, його характеризуючих даних, і те, що ризики, які були наявні під час досудового розслідування наразі не зникли та не зменшились. На думку прокурора інший запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Щодо можливості застосування застави, то прокурор просив врахувати характеризуючи данні на обвинуваченого, та що в данному обвинувачені останній звинувачується у скоєнні злочину із застосування насилля, тому просила не застосовувати альтернативний вид запобіжного заходу як то застава.

Потерпілий ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, та висловив згоду щодо призначення справи до судового розгляду. Також потерпілим зазначено про відсутність позовних вимог до обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_5 зазначив, що вважав можливим призначення судового розгляду за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Щодо запобіжного заходу, захисником заявлено клопотання про відмову у задоволенні заявленого прокурором клопотання, та обрання відносно його підзахисного запобіжний захід як домашній арешт за місцем проживання його матері, що надасть йому можливість бути в умовах відповідних до його стану здоров`я. Також адвокат зазначив, що ОСОБА_4 має соціальні зв`язки, постійне місце проживання, і матір обвинуваченого заявляє про згоду на його утримання цілодобово.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив врахувати що залишив у 2017 році місто та виїхав вподальшому за межі держави України, так як потребував більш сприятливих умов для власного здоров`я. Обвинувачення вважає необгрунтованим, та як потерпіла особа не має до нього майнових претензій. Просив обрати відносно нього запобіжний захід домашній арешт. Щодо призначення справи до судового розгляду, підтримав позицію наголошену адвокатом.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо поняття застосування та обрання запобіжного заходу, судом враховується ч. 4 ст. 176 КПК України, яка передбачає, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Тому суд застосовує положення ч. 4 ст. 176 КПК України, та положення ч. 3 ст. 315 КПК України, згідно до якої - Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017 визначено, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України», судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховування від суду, оскільки злочин було вчинено у травні 2017 року, а затримано ОСОБА_4 лише 05.04.2023 року, вчинення іншого кримінального правопорушення, та незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які підтверджені під час розгляду клопотання, як то ризик вчинення нового злочину обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Також судом враховується, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення в період не погашення і не зняття в передбаченому законом порядку судимості за Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2016 року, та має інше кримінальне провадження в якому він є обвинуваченим та яке пребуває у провадженні суду, та яке було зупинено провадженням з підстав ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, та який був затриманий лише 05.04.2023 року. Наявність соціальних зв`язків, не спростосує заявлені ризики, так як залишення меж міста та ухилення від органів досудового розслідування та суду у 2017 році було здійснено ОСОБА_4 при їх наявності, тобто наявності у останнього матері, що не зупинило його від залишення меж міста та в подальшому держави.

Зазначене свідчить про процесуальну поведінку ОСОБА_4 направлену на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який також обізнаний з особами як потерпілим так і свідками у кримінальному провадженні, не має офіційного постійного місця роботи або джерела заробітку що також обґрунтовує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також судом враховується, що згідно до санкції ч. 2 ст. 186 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком від 4-х до 6-ти років. А за Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2016 року, покарання призначене ОСОБА_4 як позбавлення волі строком на 4 роки, від якого він був звільнений на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на один рік.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, перебування обвинуваченого на іспитовому строці під час вчинення даного кримінального правопорушення, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризикам вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілого і свідків в даному кримінальному провадженні у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати обвинуваченого від переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на потерпілого і свідків в даному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, суд не вбачає підстав для застосування застави.

Так, з матеріалів зазначеного обвинувального акту вбачається, що кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України і підстав для закриття провадження, або повернення обвинувального акту прокурору немає.

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне обрати шляхом застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та залишення без задоволення клопотання сторони захисту щодо застосування запобіжного заходу як домашнього арешту, та призначити справу до судового розгляду.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 314 316 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14 липня 2023 року, включно.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово, в приміщенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на 25 травня 2023 року о 16.00 годині.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, захисника, забезпечив участь обвинуваченого.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1