Дата документу 04.09.2023Справа № 554/3260/23
Провадження № 1-кс/554/9906/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 26.03.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 426-1 КК України, відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянин України, українець, одружений, раніше не судимий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді гранатометника другого відділення другого взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «рядовий»,

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , яке мотивує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що рядовий ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу в п`ятому відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , в умовах воєнного стану, діючи всупереч вищезазначених вимог законодавства та порушуючи статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, групою осіб, 25.03.2023 заподіяв тілесні ушкодження начальникові заступнику командира роти з морально-психологічного забезпечення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 старшому лейтенанту ОСОБА_9 , у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, за наступних обставин.

Так, 25.03.2023 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , у невстановленому на даний час місці та час, зустрівся із своїми підлеглими головним сержантом-командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим сержантом ОСОБА_11 та гранатометником другого відділення другого взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 рядовим ОСОБА_5 .

Під час спілкування вказані особи, будучи не вдоволеними виконанням службових обов`язків заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_9 , переслідуючи мету провчити останнього, вирішили поїхати до ОСОБА_9 за місцем мешкання та зустрітися із ним.

Того ж дня, 25.03.2023, близько 23 год. 20 хв. старший сержант ОСОБА_11 зі свого мобільного телефону зателефонував на мобільний телефон старшого лейтенанта ОСОБА_9 та попросив останнього вийти на вулиці поспілкуватися.

У вказаний час старший лейтенант ОСОБА_9 перебував вдома за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , та відпочивав. Після дзвінка старшого сержанта ОСОБА_11 , ОСОБА_9 вийшов на крильце свого під`їзду, однак нікого біля будинку не зустрів. Після цього ОСОБА_9 перетелефонував на мобільний телефон ОСОБА_11 та повідомив, що він вийшов на вулицю та чекає.

Через приблизно 5 хвилин після вказаної розмови, до під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_3 , під`їхало три автомобіля, з яких вийшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 та які відразу направились до ОСОБА_9 , який в цей час очікував на лавці біля вказаного під`їзду.

Наблизившись до ОСОБА_9 , група вказаних військовослужбовців відразу оточила ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_10 встав навпроти, ОСОБА_5 встав ліворуч, а ОСОБА_11 встав праворуч відносно ОСОБА_9 , який продовжував сидіти на лавці.

В цей момент ОСОБА_10 , діючи в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, маючи злочинний умисел, спрямований на застосування психологічного та фізичного насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою демонстрації своєї явної переваги, будучи начальником ОСОБА_9 та стоячи навпроти нього, почав словесно висловлювати підлеглому ОСОБА_9 претензії, які стосувалися можливого факту співпраці ОСОБА_9 з відповідними правоохоронними органами щодо викриття ймовірної протиправної діяльності підполковника ОСОБА_10 , невдоволення виконанням старшим лейтенантом ОСОБА_9 своїх службових обов`язків як виконуючого обов`язки командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , нездатністю ОСОБА_9 організувати службу підпорядкованим особовим складом у ввіреному підрозділі, систематичним зловживанням спиртних напоїв, тощо.

Присутні ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на застосування психологічного та фізичного насильства щодо свого безпосереднього начальника старшого лейтенанта ОСОБА_9 , з метою унеможливлення можливого супротиву ОСОБА_9 перебували поруч з останнім, підтримували звинувачення ОСОБА_10 на адресу ОСОБА_9 та додатково здійснювали психологічний тиск на нього, при цьому словесно ображали ОСОБА_9 та погрожували фізичною розправою.

Під час вказаної словесної сварки, ОСОБА_9 , намагаючись припинити бесіду із групою вказаних військовослужбовців, почав вставати з лавки щоб піти додому, однак підполковник ОСОБА_10 , реалізовуючи механізм застосування насильства щодо підлеглого ОСОБА_9 , знаходячись навпроти старшого лейтенанта ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом та з метою приниження особистої честі і гідності підлеглого йому військовослужбовця, в умовах воєнного стану, застосував до підлеглого йому військовослужбовця - старшого лейтенанта ОСОБА_9 , фізичне насильство, яке виразилося у штовханні ОСОБА_9 руками в корпус його тіла, внаслідок чого ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав назад, спиною на лавку.

Побачивши момент застосування насильства з боку підполковника ОСОБА_10 відносно ОСОБА_9 , присутні ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , умисно підтримуючи протиправний умисел начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_10 , також застосували насильство відносно свого безпосереднього начальника - старшого лейтенанта ОСОБА_9 , а саме діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, вдвох почали наносити удари в ділянку голови ОСОБА_9 , зокрема ОСОБА_5 наніс удар правою рукою в ділянку голови ОСОБА_9 зліва, а ОСОБА_11 наніс удар лівою рукою в ділянку обличчя ОСОБА_9 з права. Коли ОСОБА_9 від отриманих ударів нахилився вперед та намагався закрити руками свою голову, ОСОБА_11 наніс йому ще один удар лівою ногою в ділянку голови з права, від якого ОСОБА_9 впав на землю.

Коли ОСОБА_9 знаходився на землі, присутні військовослужбовці нанесли ще не менш одного удару руками в ділянку його голови, після чого ОСОБА_9 підійнявся на ноги та намагаючись втекти від кривдників попрямував в напрямку свого під`їзду, однак ОСОБА_11 наздогнав його та прижав руками до дверей під`їзду, після чого висловив на адресу ОСОБА_9 погрози подальшої фізичної розправи в разі допущення неналежної поведінки.

Коли військовослужбовці ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 зникли з місця події, ОСОБА_9 зайшов до свого під`їзду та почав підійматися сходинами, однак в цей час його із тілесними ушкодженнями голови помітив сусід, який викликав карету швидкої медичної допомоги та наряд поліції.

Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , старший лейтенант ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КП «Диканська лікарня планового лікування з діагнозом: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рвана рана (скальпована) волосистої частини голови, ділянки лобу. Рвана рана зовнішнього вуха справа

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з гематомами та забійними ранами голови та правої вушної раковини, які в подальшому ускладнились правобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю, помірним вестибуло-мозково-атактичним та вираженим гіпертензівно-лікворним синдромами, стійким вираженим цефалічним синдромом, післятравматичною правобічною невралгією трійчастого нерву, які могли утворитись не менш ніж від 2-3х кратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з побідними характеристиками, які кваліфікуються у своїй сукупності як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

04.08.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 426-1 КК України, підтверджується зібраними у провадженні доказами.

На теперішній час стороною обвинувачення вживаються заходи щодо встановлення всіх обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у тому числі допити свідків, відшукання речей та документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Аналізуючи поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до наступних висновків:

1. Так, ОСОБА_5 через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування, у зв`язку чим у сторони обвинувачення достатньо підстав вважати, що у разі не застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території України та/або покинути її межі, так як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування від органів досудового розслідування та суду.

2. Підозрюваний ОСОБА_5 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані, у цьому ж кримінальному провадженні.

Підґрунтям такого ризику є те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, на учасників кримінального провадження, з метою запобігання надання ними правдивих показань, зокрема, на вже допитаних свідків, в тому числі з мотивів помсти їм за надані в ході досудового розслідування показання, чи з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, існує ризик здійснення реального тиску на вказаних осіб з боку ОСОБА_5 .

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

3. Підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, а саме порушенням вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, шляхом уникнення від явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вказане також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відтак у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного

ОСОБА_5 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти вказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом із цим, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор, підтримав клопотання та просив його задовольнити. Зауважив, що з часу оголошення ОСОБА_5 про підозру, у отриманні якої він відмовився у присутності свідків, у нього почалися постійні відрядження та запити до військової частини не дали можливості встановити реальне місце перебування підозрюваного. На даний час відсутні клопотання командування військової частини щодо обрання ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу у зв`яку з необхідністю виконання бойових завдань. Обрання запобіжного заходу у вигляді застави не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків належним чином.

Слідчий клопотання підтримав, прохав клопотання задовольнити. Зауважив, що ОСОБА_5 декілька разів не з`являвся у судові засідання та був доставлений до суду примусовим приводом, тому у подальшому у слідства можуть виникати складності щодо виклику підозрювано, що вплине на строки досудового розслідування.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що він не уникає слідства та суду і буде з`являтися на всі наступні виклики. Вважає, що більше користі принесе виконуючи свій військовий обов`язок, тому просив не брати його під варту.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що немає жодного прямого доказу, який би вказував на винуватість ОСОБА_5 . Оголошена підозра є не обгрунтованою. У разі визнання підозри обгрунтованою та встановлення наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просив застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків. ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має дітей. Свідки у кримінальному провадженні вже допитані. Доказів того, що підозрюваний буде іншим чином впливати на хід досудового розслідування чи уникати явки до слідчого чи суду, стороною обвинувачення не надано. У разі встановлення слідчим суддею наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просив застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та захисників дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 04.08.2023 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 405 КК України, яке полягає у заподіянні тілесних ушкоджень начальникові, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене групою осіб. Підозрюваний від підпису про отримання відмовився у присутності свідків.

Згідно санкції ч. 4 ст. 405 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

При цьому, згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Проаналізувавши доводи прокурора в обґрунтування обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слідчий суддя вважає, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме: через усвідомлення втрати свободи, за скоєння ним злочину підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чи покинути межі країни; тиснути та впливати на свідків, які ще не допитані; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконання покладених обов`язків, враховуючи, що у судове засідання він був доставлений примусовим приводом через неодноразову неявку на виклики суду, крім того слідчий суддя бере до уваги те, що останній, підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно ч.4 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Беручи до уваги дані про особу підозрюваного, який є одруженим та має на утриманні дружину із інвалідністю 2-ої групи, малолітню дитину, позитивну характеристику з місця проходження служби, наявність повідомлення про підозру, інші обставини справи, та з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними прокурором, слідчий суддя дійшов до висновку про неможливість застосувати більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У зв`язку з вище викладеним слідчий суддя приходить до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193-194, 196, 197, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на тридцять днів з триманням в Держаній установі «Полтавська установа виконання покарань №23», який обчислювати з 15 год. 30 хв. 04 вересня 2023 року, без права внесення застави.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 15 год. 30 хв. 03 жовтня 2023 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 05 вересня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1