ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2566/23 Справа № 201/5007/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 20 серпня 2023 року.

Визначено ОСОБА_6 заставу у розмірі 214 720,00 гривень, у разі внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді восьми років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий та вчинив інкриміноване йому діяння в період іспитового строку, а також те, що розгляд провадження по суті ще не розпочато, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам,та задовольнив клопотання прокурора і продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою. Разом з цим, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ,визначив заставу в розмірі 214 720 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора й застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги адвокат, посилається на незаконність рішення суду. Захисник вказує, що заявлені прокурором ризики не підтверджуються жодними доказами та прокурор таких суду не надав, . Разом з цим, захисник вказує і на помилковість висновків суду щодо відсутності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки, як вказувалось захистом обвинувачений має постійне місце проживання, де проживає разом із матір`ю. Такж, захисник зазначає, що обвинувачений на цей час ніде не працює, через те, що з 26.04.2023 перебуває під вартою, що унеможливлює працевлаштування, а тому висновки суду щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення є безпідставними.

Крім того, захисник звертає увагу і на непомірність для обвинуваченого, визначеного судом розміру застави у максимальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, без належного врахування судом матеріального та сімейного стану обвинуваченого.

Позиції учасників провадження.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого на більш м`який.

Від прокурора ОСОБА_9 надійшла заява в якій він вказує що апеляційна скарга захисника є необгрунтованою, а ухвала суду є законною та скасуванню з підстав вказаних в апеляційній скарзі не підлягає. Разом з цим, прокурор просив розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Інші учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, до зали апеляційного суду не з`явились, заяв про свою особисту участь не направляли, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за №№ 0000603, 0000623, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України. В межах цього провадження ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2023, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.06.2023.

22 червня 2023 року прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , з тих підстав, що на цей час ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, яке було задоволено оскаржуваною ухвалою.

Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Також, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який є тяжким, за який передбачене максимальне покарання у виді восьми років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий та вчинив інкриміноване йому діяння в період іспитового строку, а також те, що розгляд провадження по суті ще не розпочато, й дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими що існують, не зменшилися та продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Разом з цим, доводи скарги обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На цей час, вказані ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченої.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Доводи захисника щодо того, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом із матір`ю, є безпідставними, а обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Разом з цим, апеляційний суд не убачає підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у межах щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання апеляційного суду, виходячи з майнового та сімейного стану обвинуваченого, обставин кримінального провадження, кількості злочинних епізодів інкримінованих обвинуваченому, визначений судом першої інстанції розмір застави є обґрунтованим та здатним забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4