Справа №549/178/22
провадження №1-кп/549/3/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Чорнухинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

захисника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Чорнухи кримінальне провадження №0000166, внесене в ЄРДР 07.06.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на військовому обліку не перебуваючого, раніше судимого:

17 квітня 2007 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.289 КК України до 2-х років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням у вигляді іспитового строку тривалістю 1 рік;

01 серпня 2007 року Чорнухинськии районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням у вигляді іспитового строку тривалістю 2 роки;

24 жовтня 2007 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.289 КК України до 3-х років 7 місяців позбавлення волі. Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчук 24 червня 2009 року звільнений умовно-достроково від відбуття покарання на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 8 днів;

22 квітня 2010 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України до 1-го року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 21 жовтня 2011 року по відбуттю строку покарання;

22 січня 2013 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.187, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, звільнений з державної установи Конотопського виправного центру №130, 20.02.2019 року;

15 жовтня 2019 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України у вигляді штрафу в сумі 1360 гривень.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_5 06.06.2022 року близько 23 години, точного часу не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в господарстві ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне проникнення до будинку, без будь якого дозволу та всупереч волі власника, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом пошкодження вхідних дверей будинку належного ОСОБА_6 , незаконно, протиправно проник до житла (будинку) вказаного господарства, де в подальшому був помічений власником господарства ОСОБА_6 .

Окрім цього, ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, на шлях виправлення не став та повторно, 07.06.2022 року приблизно о 04 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив незаконно заволодіти автомобілем марки ВАЗ моделі 210994-20 реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, належного гр. ОСОБА_6 . З цією метою, ОСОБА_5 , перебуваючи поряд з господарством ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю власника, діючи умисно та протиправно, не маючого на автомобіль, а ні дійсного, а ні передбаченого права, всупереч волі власника, за допомогою ключів, які знаходилися в салоні автомобіля, запустив двигун вказаного автомобіля, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-22/7298-АВ від 28.06.2022 складає 82 079 грн. та поїхав в напрямку с.Хейлівщина Лубенського району Полтавської області, тим самим незаконно заволодів ним.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, та ч.1 ст.162 КК України - незаконне проникнення до житла особи.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Кримінальний кодекс України

«Стаття 289.Незаконне заволодіння транспортним засобом

1.Незаконне заволодіння транспортним засобом-

…

2. Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, -

караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

«Стаття 162. Порушення недоторканності житла

1. Незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян, -

караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав лише у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, зазначивши, що дійсно 06.06.2022 року знаходився в с. Гільці у господарстві свого знайомого ОСОБА_9 , де в нього вдома розпивали спиртні напої разом із його дружиною ОСОБА_10 . Близько 21 години ОСОБА_11 запропонувала пройти до їхнього сусіда, що проживає поряд із їхнім господарством та поїхати купити ще алкоголю разом із потерпілим на його автомобілі. В будинок постукала ОСОБА_11 і ОСОБА_6 запросив ОСОБА_11 , а ОСОБА_5 зайшов в будинок сам після неї. Потім вони сіли за стіл та разом почали розпивати спиртні напої. Коли випивали, ОСОБА_11 повідомила, що їй потрібно до селища Чорнухи у справах. Про поїздку із ОСОБА_6 домовлялася ОСОБА_11 . ОСОБА_6 погодився на поїздку, але за кермо сідати відмовився. При цьому з гаража виїжджав ОСОБА_6 особисто. Залишивши автомобіль біля гаража, потерпілий повідомив, щоб ОСОБА_5 сів за кермо, бо ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Потім сіли всі разом в автомобіль та поїхали в с.Хейлівщина, після чого поїхали в с.Олександрівка за алкогольними напоями. Потім повернулися до домогосподарства ОСОБА_6 , де з автомобіля вийшов потерпілий та неповнолітній син ОСОБА_12 . Потерпілий попросив його заїхати автомобілем в гараж, але він відмовився та поїхав в бік с. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 . Прибувши у вказаний населений пункт, вони заїхали на територію ферми, де і зупинили автомобіль. Після цього ключі від авто ОСОБА_5 віддав ОСОБА_11 і пішов додому, залишивши авто. Дозволу їхати на вказаному автомобілі, після того як власник його вийшов з автомобіля, потерпілий йому не надавав. Вину у незаконному заволодінні автомобілем марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору визнає повністю.

Вину у незаконному проникненні до житла гр. ОСОБА_6 під час судового розгляду ОСОБА_5 не визнав, зазначив, що зайшов до домогосподарства з дозволу ОСОБА_6 .

Проте, в судових дебатах обвинувачений визнав вину у незаконному заволодінні транспортним засобом марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 , вчиненому повторно, а також вину у незаконному проникненні до житла, належного ОСОБА_6 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 162 КК України відповідно, наявність якої також в повному обсязі підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду пояснив, що 06.06.2022 року близько 22 години він знаходився у власному домогосподарстві, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час до будинку через незамкнені вхідні двері зайшов ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння та став просити відвезти дитину в лікарню до смт Чорнухи Лубенського району Полтавської області, на що він не погодився, сказавши йому що вживав спиртне, хоча він не вживав спиртного, на це обвинувачений повідомив, що він не вживав спиртного та може сісти за кермо автомобіля. ОСОБА_6 відповів, що нікуди не поїде і після розмови ОСОБА_5 вийшов з будинку. В подальшому десь через хвилин десять ОСОБА_6 почув якийсь звук та підвівся з ліжка, щоб подивитись що там відбувається. Зайшовши з спальної кімнати до зали будинку, потерпілий побачив ввімкнене світло та чоловіка, який щойно був у нього в господарстві та побачив як ОСОБА_5 бере зі столу ключі від його автомобіля. Він сказав ОСОБА_5 , щоб останній віддав йому ключ від автомобіля, на що обвинувачений відповів, що не віддасть. Зрозумівши, що не зможе забрати в нього свої ключі, потерпілий почав просити в нього, щоб він одумався та повернув йому ключі, але на прохання ніхто не реагував. Дана особа продовжувала наполягати на тому щоб ОСОБА_6 сів до автомобіля, а він поїде до аптеки по якісь таблетки дитині. Забравши ключі, ОСОБА_5 залишив його будинок та через присадибну ділянку пішов до сусіднього будинку, власником якого є ОСОБА_14 . Розуміючи те, що у нього забрали ключі від його ж автомобіля, ОСОБА_6 вирішив пройти до гаражного приміщення, де знаходився автомобіль та там його сторожувати, оскільки він розумів, що автомобіль можуть викрасти. Зайшовши до середини гаража він взяв із собою сокиру та нею планував оборонятись, при цьому вхідні двері закрив на внутрішній гачок та став чекати в салоні автомобіля. Через деякий час почув як вхідні двері до гаражного приміщення хтось вириває та в щілину дверей хтось світить світлом. ОСОБА_6 вийшов із автомобіля та, підійшовши до вхідних дверей гаража, відчинив двері. Замахнувся сокирою, по невідомому йому на той час чоловікові, і попав по руці, після чого ОСОБА_5 схопив потерпілого за одяг та витягнув із даного приміщення на подвір`я, де ОСОБА_6 упав на землю. Потерпілий не зміг самостійно підвестись, а тому попросив допомоги у обвинуваченого і він йому допоміг підвестись. Потерпілий ОСОБА_6 зазачив, що ОСОБА_5 його не бив. Після чого ОСОБА_5 почав знову говорити, що йому потрібно відвезти ліки дитині, але ОСОБА_6 йому відмовляв, на що останній говорив щоб він сідав до автомобіля та їхав з ним. Зрозумівши що він так чи інакше досягне своєї цілі, так як він став висловлюватися нецензурними словами в сторону потерпілого, тому ОСОБА_6 вирішив поїхати з даним чоловіком в смт. Чорнухи. ОСОБА_6 відкрив ворота у гаражному приміщенні, а ОСОБА_5 сів за кермо автомобіля та виїхав із гаража де зупинився поряд з його домогосподарством, в цей час він закривав ворота гаража. Після цього до нього підійшов ОСОБА_15 та сказав сідати до його ж автомобіля. Коли я сідав до автомобіля, то побачив що попереду на пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_10 та позаду її неповнолітній син. Після цього ми поїхали на виїзд з с. Гільці в напрямку смт Чорнухи. Однак, в смт Чорнухи ми не поїхали, а повернули до с. Хейлівщина та продовжили рух. Проїхавши даний населений пункт, ми зупинились в с.Олександрівка біля одного із господарств, до якого ОСОБА_5 пішов купувати горілку, але звідти він повернувся без нічого. Після чого ми поїхали в напрямку с. Красне, а там звернули в поле, де польовими дорогами знову приїхали в с. Олександрівка. Під`їхали до якогось господарства, куди обвинувачений пішов за горілкою та через декілька хвилин повернувся з 0,5 л горілки. Дану горілку ОСОБА_5 пив за кермом та передавав пляшку ОСОБА_10 . В цей час ми їхали вже в напрямку с. Гільці, де заїхавши до населеного пункту, під`їхали до одного із господарств. ОСОБА_5 пішов за спиртним та повернувся з 0,5 л горілки, яку продовжували розпивати. Після цього ми знову поїхали до с. Хейлівщина, а потім і до с. Олександрівка. Пізніше повернулися до с. Гільці, де син ОСОБА_10 почав проситися щоб його залишили вдома, на що ОСОБА_5 погодився і вони під`їхали до домогосподарства, належного ОСОБА_6 . Син ОСОБА_11 та потерпілий вийшли з автомобіля. ОСОБА_6 підійшов до водійських дверей та сказав ОСОБА_5 , щоб він віддав йому ключі від автомобіля, після чого нічого не кажучи, обвинувачений швидко поїхав від домогосподарства. В подальшому ОСОБА_6 звернувся до поліції.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 вказала, що вона проживає в с.Гільці по сусідству із ОСОБА_6 та знайома з ОСОБА_5 . Того дня ввечері разом з ОСОБА_5 вони в її будинку вечеряли. Пізніше ОСОБА_5 вийшов на вулицю, через деякий час вона почула крики. Коли вийшла на вулицю, то помітила, що автомобіль сусіда стояв на дорозі біля його двору. Вона підійшла до автомобіля і ОСОБА_5 запросив її до салону, вона сіла до автомобіля і вони поїхали в с.Хейлівщина. Окрім них, в автомобілі знаходився ОСОБА_6 , та її неповнолітній син ОСОБА_17 . Чому в автомобілі перебував ОСОБА_6 , ОСОБА_5 їй не пояснював. Потім ОСОБА_5 придбав 0,5 л алкоголю. По дорозі вживали алкогольні напої, ОСОБА_6 не вживав. Поїздили по селу та повернулися назад в с.Гільці, де зупинилися біля двору ОСОБА_6 , після чого з автомобіля вийшли ОСОБА_6 та її син ОСОБА_18 . ОСОБА_19 повідомив, що розвернеться на автомобілі, щоб заїхати в гараж, але він не заїхав в гараж, а поїхав далі. Вона залишилася в машині і вони знову поїхали в с.Хейлівщина. По с. ОСОБА_13 їздили близько 1-2 годин. Коли доїхали до ферми в с.Хейлівщина, обвинувачений вийшов із автомобіля, вона залишилася в машині. Трохи пізніше приїхали працівники поліції.

Також свідок ОСОБА_16 зазначила, що того дня алкогольні напої в будинку ОСОБА_6 вони не вживали та їй не відомо чи надавав ОСОБА_6 дозвіл на використання автомобіля ОСОБА_5 . Чи перебував ОСОБА_5 того дня у дворі та будинку ОСОБА_6 вона не знає. Крім того, вказала, що під час поїздки автомобілем з ОСОБА_5 , в ДТП не потрапляли та жодних ушкоджень авто не отримувало.

Крім показань потерпілого та свідка, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинених кримінальних правопорушеннях в повному обсязі підтверджується такими доказами, що були досліджені під час судового розгляду.

Рапортом помічника чергового сектору поліцейської діяльності (селище Чорнухи) ГУНП в Полтавській області, відповідно до якого, 07.06.2022 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 07.06.2022 о 07:21 за адресою с.Гільці 06.06.2022 близько 22.30 невідомий чоловік заволодів автомобілем ВАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 (т.1 а.с.98).

Заявою від 07.06.2022, відповідно до якої, ОСОБА_6 звернувся на ім`я начальника СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області та просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка близько 22 години 30 хвилин 06 червня 2022 року шляхом шахрайських дій заволоділа належним йому автомобілем ВАЗ-210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску (т.1, а.с.99).

Вказані обставини стали підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР за № 0000166, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого, 07.06.2022 було внесено відомості за ч.1 ст.289 КК України по факту викрадення автомобіля марки ВАЗ-210994-20 в ОСОБА_6 (т.1, а.с.94).

Протоколом огляду місця події та фототаблиці до протоколу огляду місця від 07 червня 2022 року, згідно яких, того дня було проведено огляд домогосподарства, належного ОСОБА_6 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 . При огляді гаражу встановлено, що пошкодження на вхідних дверях, замках та воротах відсутні. При огляді будинку, гаражу та подвір`я будь-яких слідів не виявлено. Під час огляду вилучено сокиру, дверний шпінгалет (т.1, а.с.101-113).

Постановою про визнання речовим доказом та передачі його на зберігання від 07.06.2022 року, згідно якої, сокиру та дверний шпінгалет визнано речовим доказом та поміщено на зберігання до камери зберігання речових доказів при СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с. 114).

Заявою про залучення до провадження як потерпілого від 07.06.2022 року відповідно до якої, ОСОБА_6 просив залучити його як потерпілого до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 (т.1 а.с.115).

Протоколом проведення слідчого експеременту від 06.07.2022 та фото-таблиць до нього, згідно яких ОСОБА_6 вказує на власне господарство в с.Гільці Лубенського району, зокрема вхідні двері будинку, які пошкоджено, також потерпілий вказує на стіл у залі будинку, де знаходився ключ від замка запалення автомобіля, приміщення гаражу де знаходився належний йому автомобіль марки ВАЗ-210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та місце на вулиці поряд з господарством, де ОСОБА_5 , незаконно заволодів належним ОСОБА_6 , автомобілем (т.1 а.с.122-129).

Протоколом огляду автомобіля та фототаблиці до протоколу огляду автомобіля від 07.06.2022, відповідно до якого предметом огляду являється автомобіль марки ВАЗ-210994-20 синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території ферми ТОВ «Млинівський комплекс», за адресою с.Хейлівщина Лубенського району Полтавської області. В ході огляду автомобіля виявлено сліди пальців рук на 6 відрізках клейкої стрічки типу скотч, а саме на водійській дверці зовнішньої сторони 3 шт., салон автомобіля, а саме кермо 3 шт (т.1 а.с.130-132, 134-145).

Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 13.05.2008 відповідно до якої, автомобіль належить ОСОБА_6 (т.1 а.с.133).

Постановою про визнання речовим доказом та передачі його на зберігання від 07.06.2022 року, відповідно до якої транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску та сліди пальців рук на 6 відрізок липкої стрічки визнано речовими доказами, автомобіль поміщено на зберігання на стоянку на території сектору поліцейської діяльності №2 відділення поліції №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, сліди пальців рук поміщені до паперового конверту та поміщено до камери зберігання речових доказів при СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с. 146).

Ухвалою слідчої судді Пирятинського районного суду Полтавської області про арешт майна від 10.06.2022 року , згідно якої накладено арешт на майно, а саме на транспортний засіб марки ВАЗ 210994-20 реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних чи інших видів робіт указаного транспортного засобу до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку (т.1 а.с.150-151).

Висновком судової трасологічної експертизи від 15.06.2022 року №СЕ-19/117-22/7299-Д, відповідно до якого на шести відрізках липкої прозорої стрічки, які були вилучені під час огляду автомобіля марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою с.Хейлівщина Лубенського району Полтавської області є дев`ять слідів папілярних узорів найбільшими розмірами по вісях: 23х40 мм, 13х46 мм, 16х40 мм, 24х45 мм, 10х43 мм, 17х38 мм, 17х23 мм, 18х39 мм, 18х34 мм. Слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 23х40 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х62 мм, сліди папілярних узорів пальців рук найбільшими розмірами по вісях: 13х46 мм, 16х40 мм, що відкопійовані на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х48 мм, слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 24х45 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х53 мм, сліди папілярних узорів пальців рук найбільшими розмірами по вісях: 10х43 мм, 17х38 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х51 мм, слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 18х39 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х52 мм, слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 18х34 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х50 мм, для ідентифікації особи придатні. Слід папілярного узору найбільшими розмірами по вісях 17х23 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 51х52 мм, для ідентифікації особи непридатний. Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 23х40 мм, залишений великим пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 13х46 мм, залишений безіменним пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 16х40 мм, залишений мізинцем пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 24х45 мм, залишений великим пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 10х43 мм, залишений середнім пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 17х38 мм, залишений безіменним пальцем правої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 18х39 мм, залишений середнім пальцем лівої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 18х34 мм, залишений безіменним пальцем лівої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.155-180).

Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи транспортного засобу від 28.06.2022 року №СЕ-19/117-22/7298-АВ , згідно якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору станом на 07.06.2022 становить 82079 (вісімдесят дві тисячі сімдесят дев`ять) грн. 44 коп. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 10877 (десять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 48 коп (т.1 а.с.186-192).

Повідомленням про підозру від 30.06.2022 року , відповідно до якого ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, і йому вручено повідомлення про підозру (т.1 а.с.195-200).

Рапортом інспектора-чергового сектору поліцейської діяльності (селище Чорнухи) ГУНП в Полтавській області, згідно якого 07.07.2022 надійшов рапорт співробітника РУ про те, що у провадженні слідчого відділення ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області знаходяться матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000166 від 07.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України за фактом незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 (т.1 а.с.209).

Рапортом старшого слідчого від 07.07.2022 , відповідно до якого в діях ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жителя с.Хейлівщина Лубенського району Полтавської області вбачається склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, а тому просить начальника СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області надати вказівку черговому СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області на реєстрацію рапорту до ЖЕО, з метою подальшої реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.210).

Заявою ОСОБА_6 від 07.07.2022, згідно якої останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 06.06.2022 близько 23 години шляхом пошкодження вхідних дверей житлового будинку, який належить йому проник до середини (т.1 а.с.211).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 07 липня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ч.1 ст.162 КК України, номер кримінального провадження 0000166, по факту незаконного проникнення до житлового будинку ОСОБА_6 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 (т.1, а.с.204).

Повідомленням про підозру від 09.07.2022 року, згідно якої ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, і йому вручено повідомлення про підозру (т.1 а.с.212-215).

Постановою про зміну попередньої кваліфікації кримінального правопорушення від 18.07.2022 , відповідно до якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено зміни та перекваліфіковано кримінальне правопорушення згідно розділу 2 п.7 «Редагування відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань», з ч.1 ст.289 КК України на ч.2 ст.289 КК України (т.1 а.с.219).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 07 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ч.2 ст.289 КК України, номер кримінального провадження 0000166, по факту незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ 08 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1 в с.Гільці Лубенського району Полтавської області належного ОСОБА_6 (т.1, а.с.220-221).

Повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 18.07.2022 року , згідно якої ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, і йому вручено повідомлення про підозру (т.1 а.с.222-228).

Постановою про визначення органу, який буде здійснювати подальше досудове розслідування та об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 11.07.2022 року, згідно якої визначено СВ ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області органом, який буде здійснювати подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141(т.2 а.с.3-4).

Постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 11.07.2022 року, згідно якої об`єднано в одне провадження матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000166 та №0000141.

З моменту внесення даних про прийняття цього процесуального рішення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вважати, що об`єднаним провадженням присвоєний №0000166 (т.2 а.с.5-6)

Протоколом про надання потерпілому доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.07.2022 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами досудового розслідування в приміщенні СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в період часу з 17 год.45 хв до 18 год. 00 хв. Заяв та клопотань немає, про що свідчить підпис потепілого ОСОБА_6 ( т.2 а.с.7)

Протоколом ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 26.07.2023 , відповідно до якого ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами досудового розслідування в приміщенні СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в період часу з 18 год.05 хв до 18 год. 30 хв. Заяв та клопотань немає, про що свідчить підпис ОСОБА_5 ( т.1 а.с.250).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, дійшов висновку, що вони є відповідно до вимог ст.85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі Тейскера де Кастро проти Португалії від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілого та свідка отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях Ірландія проти Сполученого Королівства від 18.01.1978 року, Коробов проти України від 21.10.2011 року - ... що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом , така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків .

Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду зробити висновок, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що вина обвинуваченого

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого і свідка, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Крім того, суд вважає, що висновки проведених у кримінальному провадженні експертиз належно аргументовані з наукової точки зору, відповідають фактичним обставинам справи та іншим зібраним доказам, а тому суд не має підстав сумніватися в їх достовірності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла, та ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить рецидив злочинів, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання

У відповідності до ст. ст. 65 - 67 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті КК, відповідно до положень Загальної частини КК, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин та кримінальний проступок проти гарантованого ст.30 Конституції України права недоторканості житла та іншого володіння особи.

Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочинів є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 у справі № 207/5011/14-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує те, що він скоїв кримінальні правопорушення, які віднесені до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується негативно.(т.1 а.с.235-237, 243)

Згідно медичних довідок, ОСОБА_5 на обліку у лікаря фтизіатра, психіатра та лікаря-нарколога не перебуває ( т.1 а.с.244).

З досудової доповіді, складеної Лубенським районним сектором №5 філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області за місцем проживання обвинуваченого вбачається, що в результаті проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 проживає в будинку зі своїми батьками, не працює, кошти отримує від батьків зловживає спиртними напоями, може створювати конфліктні ситуації та проявляє агресію (фізичну та вербальну) до оточуючих, схильний до вчинення протиправних діянь. Загальний ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначено як дуже високий, загальний рівень ризику небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб) дуже високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку Лубенського РС № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Полтавській області, не можливе виправлення без ізоляції від суспільства (т.1 а.с.75-78).

Під час судових дебатів прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді: за ч.1 ст.162 КК України до 2 років обмеження волі, за ч.2 ст.289 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст 70 КК України.

Суд також враховує позицію потерпілого ОСОБА_6 , який в судових дебатах просив суд призначити обвинуваченому максимальне покарання, захисника потерпілого ОСОБА_8 , який просив призначити міру покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст.70 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судових дебатів заявив, що визнає вину повністю, щиро розкаюється та відшкодував матеріальні збитки за пошкоджений автомобіль. Зазначив, що моральну компенсацію потерпілий відмовився отримувати. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Однак, те, що обвинувачений відшкодував потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду, не спростовує зазначені об`єктивні обставини, встановлені судом, за яких обвинуваченим ОСОБА_5 були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 289 КК України.

У судових дебатах сторона захисту просила суд врахувати, як обставину, що пом`якшує покарання щире розкаяння винного, відшкодування ним матеріальної шкоди потерпілому та повне визнання вини.

Проте з такою позицією захисту суд не погоджується з таких підстав.

Суд не знаходить підстав визнати такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 обставину щодо його щирого каяття, попри те, що ним було визнано вину у вчиненому кримінальному правопорушенні під час судових дебатів.

Так, Верховний Суд у постановах від 30 жовтня 2018 року у справі №559/1037/16-к та від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 зауважив, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 до судових дебатів визнавав свою вину лише у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Надаючи оцінку наявності у обвинуваченого щирого каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, суд враховує обставини його вчинення. Так, обвинувачений свідомо сів за кермо транспортного засобу без згоди його власника, перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп?яніння, рухався у населеному пункті. До того ж, згідно з його показаннями, хотів придбати алкогольні напої, будучи уже в нетверезому стані. За викладеного, наявне посягання не лише на право власності потерпілого, а й безпеку дорожнього руху, що могло спричинити більш тяжкі наслідки. До того ж, потерпілий, з огляду на його поведінку під час судового розгляду не пробачив обвинуваченого, просив призначити йому максимальне покарання. Що стосується відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілому, суд враховує, що це відбулось по спливу майже 9 місяців від вчинення злочину, у той час, як про її розмір, визначений експертом, він мав бути обізнаним ще зі стадії ознайомлення із матеріалами досудового розслідування.

Також лише в судових дебатах обвинувачений заявив, що визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, натомість, під час судового розгляду стверджував, що отримав дозвіл увійти до житла ОСОБА_6 , усупереч встановленій судом відсутності такого, що переконує суд у тому, що обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці відразу після вчинення злочину та формально вказав на визнання своєї винуватості.

Наведене, на переконання суду, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення, та, як наслідок, про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових кримінальних правопорушень.

При викладених обставинах, враховуючи тяжкість скоєного, наслідки, що настали, даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , обстановки та причину вчинення злочинів, їх характеру, за якими обвинувачений свідомо, а не ситуативно, у нічний час шляхом незаконного проникнення до житла та іншого володіння постраждалого та незаконно заволодів транспортним засобом потрепілого, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_5 та вчинених ним злочинів та наявності двох обставин, що його обтяжують, відсутність пом`якшуючих обставин, відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому, яка встановлена висновком експерта від 28.06.2022 № СЕ-19/117-22/7298-АВ, що підтверджується розпискою потерпілого від 14.03.2023 (т.2 а.с.35), позицію потерпілого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини, зокрема справу «Ошурко проти України» (остаточне рішення від 08.12.2011 року), в якій зазначено, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність; це право є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції; кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувається за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції, а також вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України та вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкцій ч. 1 ст. 162 КК України, але ближче до верхніх меж та у виді позбавлення волі без конфіскації майна в межах санкцій ч 2 ст 289 КК України, та за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі без конфіскації майна, оскільки таке покарання повністю досягне мети його застосування.

У даному кримінальному провадженні ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 21.11.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без визначення обов?язку новити електронний засіб контролю терміном два місяці до 19.01.2023 року.

Таким чином, запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту без визначення обов?язку носити електронний засіб контролю, обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду, закінчився.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Підпункт «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що нікого не може бути позбавлено свободи окрім, як, серед іншого, відповідно до процедури, встановленої законом законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 04.06.2015, ЄСПЛ чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції. Суд зазначив, що попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції. Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Відповідно до п. 4 ст. 5 Конвенції кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Починаючи з дати ухвалення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції.

Згідно практики ЄСПЛ у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з п. 4 ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання (справа «Руслан Яковенко проти України», п. 32).

За таких обставин, наявні підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, ухвалюючи рішення щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 виходить з того, що ризик переховування від суду обвинуваченого обумовлюється суворістю покарання, призначеного судом за цим вироком у виді позбавлення волі. Розуміючи невідворотність призначеного покарання, яке пов`язане виключно з реальним і тривалим його відбуванням в умовах ізоляції від суспільства, обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд також не виключає можливості нелегального перетину кордону обвинуваченим з огляду на тяжкість призначеного покарання. В умовах, які існують в Україні, викликаних агресією російської федерації проти України, у нього збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження, а також Державний кордон України у місцях активних бойових дій.

Отже, наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачений ймовірно може переховуватись від суду, а тому є необхідність у обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк призначеного покарання обчислювати з дня постановлення вироку.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2454,14 грн.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази: транспортний засіб марки ВАЗ 210994-20 реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити у власника, сліди пальців рук на 6 відрізках липкої стрічки - знищити, сокиру та дверний шпінгалет - повернути власнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України і призначити йому покарання:

- за ст. 162 ч. 1 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.

Обвинуваченого ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання 29.06.2023 року.

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчої судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.06.2022 року, а саме на автомобіль ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 .

Речові докази :

- транспортний засіб марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , після набрання вироком суду законної сили вважати повернутим законному власнику;

- сокиру, дверний шпінгалет, після набрання вироком суду законної сили повернути законному власнику ОСОБА_6 ;

Сліди пальців рук на 6 відрізках липкої стрічки, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів при СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2454,14 грн.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чорнухинський районний суд Полтавської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано , набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку . Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення .

Суддя ОСОБА_1