Справа № 573/1241/23
Номер провадження 1-кп/573/154/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 22 травня 2023 року за №0000271, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, уродженця с. Підлипне Конотопського району Сумської області, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В умовах воєнного стану 20 травня 2023 року, близько 12:00 год, ОСОБА_4 перебував у міському парку неподалік магазину «Продукти 284» ТОВ «АТБ Маркет» по вул. Макаренка в м. Білопіллі Сумської області. В цей час він помітив, що на лавочці знаходиться жіноча сумка, а поряд нікого немає. Він підійшов до лавки, розкрив сумку та перевірив вміст речей. Виявивши у сумці грошові кошти в сумі 300 грн, у ОСОБА_4 виник умисел на їх незаконне заволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел та користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 дістав із сумки грошові кошти у сумі 300 грн купюрами номіналом 200 та 100 грн, що належали ОСОБА_6 , та з ними направився на вихід з парку. Але при цьому він був виявлений працівником поліції, який зупинив ОСОБА_4 на території парку з викраденими грошима у руці.

Отже, ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не зміг виконати всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 20 травня 2023 року, близько 12 год, йшов через парк з магазину АТБ. Проходячи повз одну з лавочок, побачив, що на ній стоїть сумка, а поряд нікого не має. Він підійшов, заглянув всередину і побачив там 300 грн, які вирішив викрасти. Забрав кошти і намагався покинути територію парку, але тут його зупинив поліцейський, якому він зізнався у крадіжці грошей.

Окрім визнання своєї винуватості обвинуваченим, вона підтверджується такими доказами:

- рапортом оперуповноваженого СКП ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ОСОБА_7 про виявлення факту викрадення грошей у ОСОБА_6 (а. п. 38);

- протоколом огляду місця події від 20 травня 2023 року з фототаблицею до нього, під час якого була оглянута місцевість на території міського парку по вул. Макаренка в м. Білопіллі, де були виявлені та вилучені жіноча сумка з речами, гроші в сумі 300 грн, що викрав ОСОБА_4 (а. п. 44-50);

- заявою потерпілої ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який намагався викрасти її гроші (а. п. 51);

- ухвалою слідчого судді від 23 травня 2023 року про накладення арешту на жіночу сумку з речами та грошові кошти в сумі 300 грн (а. п. 58);

- висновком судово-психіатричної експертизи №307 від 05 червня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 на момент вчинення злочину та на теперішній час виявляв та виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляв та не виявляє ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом на теперішній час застосування заходів медичного характеру не потребує (а. п. 66-68).

Зазначені вище докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та попросив вибачення у потерпілої; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення; добровільне відшкодування завданого збитку; відсутність тяжких наслідків; вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлені.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Тому з урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і вчинив тяжкий злочин, але йому достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

23 травня 2023 року слідчим суддею Білопільського районного суду накладений арешт на речові докази, який необхідно скасувати, бо відпала в ньому потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, що накладений на жіночу сумку зі шкірозамінника, грошові кошти в сумі 300 грн, помаду жіночу «Maybellene», зубну пасту «Rocs», очищаючий санітайзер для рук «Garnier», пробник парфумів «La vie est belle», серветки вологі «Smile antibacterial», туш для вій «Loreal volume».

Речові докази - жіночу сумку зі шкірозамінника, грошові кошти в сумі 300 грн, помаду жіночу «Maybellene», зубну пасту «Rocs», очищаючий санітайзер для рук «Garnier», пробник парфумів «La vie est belle», серветки вологі «Smile antibacterial», туш для вій «Loreal volume», що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити останній.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя