Номер провадження: 11-сс/813/1447/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.08.2023 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000501 від 08.08.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000501 від 08.08.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України було задоволено клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП №4 ОРУП №1 в Одеській обл. ОСОБА_11 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: стартовий пакет ВФ Україна НОМЕР_1 з двома пін-кодами; мобільний телефон Samsung IMEI НОМЕР_2 ; мобільний телефон Redmi IMEI НОМЕР_3 ; мобільний телефон Redmi IMEI НОМЕР_4 ; відмовлено в накладенні арешту на посвідчення депутата Одеської міської ради №64 на ім`я ОСОБА_12 та повернуто зазначене майно власнику.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно, зокрема, стартовий пакет та мобільні телефони, відповідає критеріям речових доказів, встановленим ст. 98 КПК України, внаслідок чого існує необхідність в забезпеченні їх збереження, а не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховування.

Окрім того, слідчий суддя дійшов переконання про необхідність залишення без задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на посвідчення депутата Одеської міської ради №64 на ім`я ОСОБА_12 , оскільки слідчим не обґрунтована відповідність зазначеного майна критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України та ОСОБА_12 не має відношення до вчинення можливого кримінального правопорушення в межах к/п №0000501.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи, що арешт накладено не обґрунтовано з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що вилучені речі не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, жодним чином не стосуються інкримінованого правопорушення та не несуть на собі його сліди, натомість, стартовий пакет та мобільні телефони використовувались виключно власником в особистих цілях, придбані в законному порядку;

- при вирішенні питання про накладення арешту на вилучене майно слідчим суддею не були враховані правові підстави для арешту майна, наслідки накладення арешту на майно для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, натомість, арешт було накладено лише тому, що майно було знайдено за місцем проживання ОСОБА_7 та є його власністю, слідчим суддею не було враховано того, що відсутність мобільного телефону як основного джерела зв`язку істотно обмежує інформування ОСОБА_7 у випадку погрози життю та унеможливлює, у разі необхідності, звернутись до відповідних установ та організацій.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить скасувати накладений арешт на стартовий пакет та мобільні телефони, які належать ОСОБА_7 та зобов`язати слідчого та прокурора негайно повернути ОСОБА_7 стартовий пакет ВФ Україна НОМЕР_1 з двома пін-кодами, мобільний телефон Samsung IMEI НОМЕР_2 та мобільний телефон Redmi IMEI НОМЕР_4 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою та постановленою з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.08.2023 було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та вилучення у ОСОБА_7 речового доказу лише швидкісного катеру «TUNA» з двома підвісними двигунами у комплекті та автомобільного причепу, натомість, відповідно до протоколу обшуку від 10.08.2023 за вищевказаною адресою було вилучено стартовий пакет, посвідчення депутата Одеської міської ради №64 та мобільні телефони;

- не було враховано слідчим суддею того, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 , як депутату Білгород-Дністровської районної ради Одеської обл., складалось та вручалось, в порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 481 КПК України, неуповноваженими суб`єктами, текст підозри зачитувався особі, яка перебувала в безпорадному стані;

- вилучені під час обшуку речі не відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, зазначені речі жодним чином не стосуються інкримінованого правопорушення та не несуть на собі його сліди, натомість, стартовий пакет та мобільні телефони використовувались виключно власником в особистих цілях, придбані в законному порядку.

Посилаючись на вищевказані обставини, захисник ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати та зобов`язати слідчого та прокурора негайно повернути ОСОБА_7 стартовий пакет ВФ Україна НОМЕР_1 з двома пін-кодами, мобільний телефон Samsung IMEI НОМЕР_2 та мобільний телефон Redmi IMEI НОМЕР_4 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 2 зазначеної норми передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах к/п №0000501 (а.с. 1-6), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно, зокрема, стартовий пакет, посвідчення депутата та мобільні телефони, його збереження як речового доказу, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна, та ст. 98 КПК України, які визначають поняття речових доказів.

Водночас, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України з огляду на наступні обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, слідчим в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, вилученого під час проведення 10.08.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, стартового пакету, посвідчення депутата та мобільних телефонів, зокрема, не має застереження щодо причетності такого майна до розслідуваного к/п №0000501 за фактом незаконного заволодіння швидкісним катером «TUNA» з двома підвісними двигунами у комплекті та, як наслідок, його відповідності критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Більш того, до клопотання слідчого про арешт майна, окрім витягу з ЄРДР (а.с. 7), копії ухвали про надання дозволу на обшук у вказаному приміщенні (а.с. 9-12), копії протоколу обшуку від 10.08.2023 (а.с. 13-16), постанови про визнання та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження (а.с. 17), жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на вказане майно додано не було.

Водночас, слідчим в клопотанні були допущені суперечності, зокрема, в прохальній частині слідчий просить накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6).

В той же час, відповідно до змісту клопотання та матеріалів провадження, вищезазначене майно, на яке просить накласти арешт слідчий, було вилучене 10.08.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-16).

Частина 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Більш того, як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 71-77), розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до клопотання слідчого, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речових доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді невмотивованою та передчасною і доходить висновку про те, що при розгляді клопотання слідчого та постановлення ухвали були допущені перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Водночас, надаючи оцінку посиланням захисника ОСОБА_10 на залишення слідчим суддею поза увагою того, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 як депутату Білгород-Дністровської райради Одеської обл. складалось та вручалось неуповноваженими суб`єктами, колегія суддів зауважує на тому, що зазначене питання виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно та оцінка таким доводам сторони захисту вже була надана окремо під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 12.08.2023 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави (справа №947/24941/23, провадження №11-сс/813/1428/23).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому, п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких підстав, апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.08.2023, якою в межах к/п №0000501 від 08.08.2023 накладено арешт на майно, перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП №4 ОРУП №1 в Одеській обл. ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали, прокурору-процесуальному керівнику в к/п №0000501 від 08.08.2023 для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4