Справа №766/4564/23
н/п 1-кс/766/1602/23
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

30.08.2023 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого: ОСОБА_4 підозрюваної ОСОБА_5 , захисника: ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000560 від 06.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, відносно:

Підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Софіївка Білозерського району Херсонської області, громадянки України, українки, одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, освіта -вища, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-

в с т а н о в и в:

29.08.2023 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000560 від 06.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» на 60 діб без права внесення застави.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 29.08.2023 року для розгляду клопотання визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

1.Доводи клопотання

У клопотанні зазначено, що СВ ВП № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000560 від 06.12.2022.

За версією органу досудового розслідування, згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

22 лютого 2022 року президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року президент РФ публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, Донецькій та Луганській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

З метою протидії збройній агресії у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який продовжується у визначеному законом порядку.

З 24.02.2022 по цей час більшу частину території Херсонської області захоплено військовослужбовцями ЗС РФ і вона знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Статтею 73 Конституції України, визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

15 липня 2022 року Центральною виборчою комісією України прийнято Постанову № 82 від «Про неприпустимість організації підготовки та проведення на тимчасово окупованих територіях України псевдореферендумів» відповідно до якої проведення будь-яких виборів та референдумів в умовах воєнного стану прямо заборонено частиною першою статті 19 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Аналогічні заборони встановлено також Виборчим кодексом України та Законом України "Про всеукраїнський референдум".

Згідно із ст. 1 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, всеукраїнський референдум є формою безпосередньої демократії в Україні, способом здійснення влади безпосередньо Українським народом, що полягає у прийнятті (затвердженні) громадянами України рішень шляхом голосування у випадках і порядку, встановлених Конституцією України та цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, всеукраїнський референдум щодо зміни території України - це форма прийняття громадянами України, які мають право голосу, рішення щодо затвердження прийнятого Верховною Радою України закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України. Призначення всеукраїнського референдуму щодо зміни території України здійснюється постановою Верховної Ради України.

Згідно із ч.1 ст. 20 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, у разі введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих її місцевостях призначення (проголошення) та проведення всеукраїнського референдуму забороняється.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом невстановленими особами (в тому числі громадянами України) з метою підтримання тимчасової окупації Херсонської області та легітимізування перебування військових рф на території України, організовано проведення незаконного референдуму на території Херсонського району Херсонської області.

З метою проведення незаконного референдуму невстановлена слідством особа залучила у роботі виборчої комісії місцеву мешканку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку покладались функції ведення обліку громадян, які приймали участь в проведені референдуму та надання їм бюлетенів для голосування у визначені дні з 23 по 27 вересня 2022 року для голосування у зазначеному незаконному референдумі.

Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи із прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період з 23 по 27 вересня 2022 з урною для бюлетенів та наданими їй бюлетенями, добровільно прийняла участь у проведенні незаконного референдуму біля с. Ромашкове, с. Дніпровське, с. Софіївка, с. Широка Балка Херсонського району Херсонської області, шляхом виїзду на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у цих селах, де знаходились та працювали мешканці Херсонського району Херсонської області, з метою їх залучення до голосування у незаконному референдуму щодо входження Херсонської області до складу рф, під час якого ОСОБА_5 вела облік громадян України, які приймали участь в проведені референдумі та надавала бюлетені для голосування.

Такі незаконні та неправомірні дії ОСОБА_5 сприяли визнанню російською федерацією незаконного референдуму таким, що відбувся та незаконного приєднання територій Херсонської області до її складу.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у колабараційній діяльності, а саме участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

28.08.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Софіївка Білозерського району Херсонської області, громадянці України, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , документованій паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 23.10.2018, яка не є депутатом ради будь-якого рівня, раніше не судимій, маючій на утриманні двох малолітніх дітей 2009 року та 2012 року.

Вина підозрюваної ОСОБА_5 обґрунтована доказами, зібраними під час досудового розслідування, а саме:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка показала, що під час окупації с. Софіївка Херсонського району Херсонської області вона весь час знаходився в селі, нікуди не виїздила. В вересні 2022 року на тимчасово окупованій території Херсонської області проводився незаконний референдум щодо від`єднання Херсонської області зі складу України та приєднання Херсонської області до складу російської федерації. У вказаному незаконному референдумі приймала участь ОСОБА_5 , яку свідок знає 25 років. Коли ОСОБА_7 перебувала в с. Дніпровське на роботі, то до села приїхала ОСОБА_5 разом з іншими особами, яких Троцька не знає, та проводили незаконний референдум, а саме брали у троїцької та інших громадян паспортні дані, записували їх до журналу, видавали бюлетені виготовлені на російській мові де було запитання ЗА чи ПРОТИ приєднання Херсонської області до складу рф, після чого громадяни кидали бюлетені до прозорої скриньки з зображенням російського гербу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_7 , під час якого свідок впізнала ОСОБА_5 як особу, яка в вересні 2022 року проводила незаконний референдум під час окупації в с. Дніпровське Херсонського району Херсонської області;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка показала, що під час окупації с. Софіївка Херсонського району Херсонської області вона весь час знаходився в селі, нікуди не виїздила. В вересні 2022 року на тимчасово окупованій території Херсонської області проводився незаконний референдум щодо від`єднання Херсонської області зі складу України та приєднання Херсонської області до складу російської федерації. У вказаному незаконному референдумі приймала участь ОСОБА_9 , яку свідок знає 8 років. Коли ОСОБА_10 . Перебувала на роботі на виноградниках в с. Софіївка, то на поле приїхала ОСОБА_5 разом з іншими особами, яких ОСОБА_10 не знає, та проводили незаконний референдум, а саме брали у ОСОБА_10 та інших громадян паспортні дані, записували їх до журналу, видавали бюлетені виготовлені на російській мові де було запитання ЗА чи ПРОТИ приєднання Херсонської області до складу рф, після чого громадяни кидали бюлетені до прозорої скриньки з зображенням російського гербу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_8 , під час якого свідок впізнала ОСОБА_5 як особу, яка в вересні 2022 року проводила незаконний референдум під час окупації в с. Софіївка Херсонського району Херсонської області;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який показав, що під час окупації постійно проживав в с. Станіслав Херсонського району Херсонської області. В вересні 2022 року на тимчасово окупованій території Херсонської області проводився незаконний референдум щодо від`єднання Херсонської області зі складу України та приєднання Херсонської області до складу російської федерації. У вказаному незаконному референдумі приймала участь ОСОБА_5 , яку свідок знає на протязі багатьох років. Коли ОСОБА_12 перебував на роботі в полі біля с. Широка Балка, то на поле приїхала ОСОБА_5 разом з іншими особами, яких ОСОБА_12 не знає, та проводили незаконний референдум, а саме брали у ОСОБА_12 та інших громадян паспортні дані, записували їх до журналу, видавали бюлетені виготовлені на російській мові де було запитання ЗА чи ПРОТИ приєднання Херсонської області до складу рф, після чого громадяни кидали бюлетені до прозорої скриньки з зображенням російського гербу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_11 , під час якого свідок впізнав ОСОБА_5 як особу, яка в вересні 2022 року проводила незаконний референдум під час окупації в полі біля с. Широка Балка Херсонського району Херсонської області;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який показав, що під час окупації постійно проживав в с. Широка Балка Херсонського району Херсонської області. В вересні 2022 року на тимчасово окупованій території Херсонської області проводився незаконний референдум щодо від`єднання Херсонської області зі складу України та приєднання Херсонської області до складу російської федерації. У вказаному незаконному референдумі приймала участь ОСОБА_5 , яку свідок знає на протязі багатьох років. Коли ОСОБА_14 перебував на роботі в полі біля с. Широка Балка, то на поле приїхала ОСОБА_5 разом з іншими особами, яких ОСОБА_12 не знає, та проводили незаконний референдум, а саме брали у ОСОБА_15 та інших громадян паспортні дані, записували їх до журналу, видавали бюлетені виготовлені на російській мові де було запитання ЗА чи ПРОТИ приєднання Херсонської області до складу рф, після чого громадяни кидали бюлетені до прозорої скриньки;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_13 , під час якого свідок впізнав ОСОБА_5 як особу, яка в вересні 2022 року проводила незаконний референдум під час окупації в полі біля с. Широка Балка Херсонського району Херсонської області;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка показала, що під час окупації с. Софіївка Херсонського району Херсонської області вона весь час знаходився в селі, нікуди не виїздила. В вересні 2022 року на тимчасово окупованій території Херсонської області проводився незаконний референдум щодо від`єднання Херсонської області зі складу України та приєднання Херсонської області до складу російської федерації. У вказаному незаконному референдумі приймала участь ОСОБА_9 , яку свідок знає 2 роки. Коли ОСОБА_17 перебувала на роботі на полі біля с. Дніпровське, то на поле приїхала ОСОБА_5 разом з іншими особами, яких ОСОБА_17 не знає, та проводили незаконний референдум, а саме брали у Сокур та інших громадян паспортні дані, записували їх до журналу, видавали бюлетені виготовлені на російській мові де було запитання ЗА чи ПРОТИ приєднання Херсонської області до складу рф, після чого громадяни кидали бюлетені до прозорої скриньки з зображенням російського гербу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_16 , під час якого свідок впізнала ОСОБА_5 як особу, яка в вересні 2022 року проводила незаконний референдум під час окупації в полі біля с. Дніпровське Херсонського району Херсонської області;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який показав, що з 10.11.2020 року свідок працює на посаді Станіславського сільського голови Станіславської сільської ради Херсонської області. До сільської ради входять чотири населених пункти, а саме: села Станіслав, Олександрівка, Широка Балка та Софіївка. Під час повномасштабного вторгнення росії, на початку війни свідок знаходився в с. Станіслав, до вересня 2022 року, де виконував свої функціональні обов`язки. У вересні 2022 року свідок виїхав на підконтрольну територію України, де продовжував виконувати свої функціональні обов`язки. У листопаді 2022 року після деокупації частини Херсонської області свідок повернувся додому, де продовжив виконувати свої функціональні обов`язки. ОСОБА_5 , активно приймали участь у проведенні незаконному референдумі в тимчасово окупованих селах Ромашкове Дніпровське та Янтарне Херсонського району Херсонської області. Незаконний референдум в тимчасово окупованих селах проводився з 23 по 27 вересня 2022 року. У вказаний період ОСОБА_5 разом з невідомими громадянами їздили по вулицям зазначених населених пунктів та полям, де працювали люди, зі скриньками для голосування, бюлетенями та списками місцевого населення та збирала в людей голоси за приєднання Херсонської області до складу російської федерації.

Згідно положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується лише запобіжних захід у виді тримання під вартою.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, за яке передбачено основне покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що у сукупності дає обґрунтовані підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

Вказана вище обставина того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду та є ризиком передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначене узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також обвинувачена може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні оскільки майже всі свідки в кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті з підозрюваною; окрім того з метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачена може схиляти свідків до неправдивих свідчень та здійснювати тиск на них, що є ризиком передбаченим у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Серед обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя або суд, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, репутацію підозрюваної (п. 4 та п. 6 ч. 1 ст.178 КПК України).

Так, ОСОБА_5 , за час проживання на території с. Софіївка Станіславської сільської ради Херсонської області, характеризується посередньо.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

-п. 1 вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а саме потерпіла та свідки прямо вказують на нього, що підтверджується проведеними допитами.

-п.2 тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватими у кримінальному правопорушенні у вчинені якого він підозрюється;

Таким чином, відносно ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження №0000560, просили обрати запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, оскільки заявлені ризики, перераховані вище, виправдовують тримання підозрюваної під вартою та не можуть бути попереджені шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Водночас, згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_5 до участі в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, запобіжний захід у вигляді застави не здатний забезпечити покладення на підозрювану покладених на неї обов`язків.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього реального інтересу, що кримінальне правопорушення направлене проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, орган досудового розслідування звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

2. Доводи сторони обвинувачення

Прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав з підстав наведених у ньому. Зазначив, що зібрані на теперішній час докази свідчать про існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

3. Доводи сторони захисту

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник просили суд обрати щодо неї запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків. Крім того, вказали, що ОСОБА_5 вчинила зазначені дії під примусом свого керівника з роботи.

Двоє свідків в судовому засіданні, пояснили, що ОСОБА_5 є не конфліктною людиною та з її слів вчинила зазначені дії під примусом свого керівника з роботи.

4. Оцінка та висновки слідчого судді

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

4.1. Щодо наявності обґрунтованої підозри

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У п. 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» ЄСПЛ вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

У судовому засіданні слідчим суддею досліджені, матеріали кримінального провадження, документи з метою встановлення причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, у якому вона підозрюється.

З урахуванням обсягу зібраних під час досудового розслідування доказів, наведених вище органом досудового розслідування, 28.08.2023 року ОСОБА_5 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Дослідження цих доказів формує у слідчого судді внутрішнє переконання щодо причетності ч.5 ст.111-1 до злочину, у вчиненні якого вона підозрюється органом досудового розслідування, а тому оголошена підозра є цілком обґрунтованою і такою, що ґрунтується на достатньому об`ємі доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування. Таким чином висновки органу досудового розслідування не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Отже, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ч.5 ст.111-1, виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останньою кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження. Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу.

4.2. Щодо наявності ризиків

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування таких ризиків:

- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;

- ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

Ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрювана ОСОБА_5 зможе переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на таке.

Так, остання підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, який є тяжким злочином відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Враховуючи вагомість доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, міру покарання, яка загрожує їй у разі визнання винуватою, слідчий суддя вважає, що з високим ступенем ймовірності підозрювана усвідомлюючи загрозу реального ув`язнення може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

У той же час обґрунтованим вважає слідчий суддя твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя бере до уваги той факт, що ОСОБА_5 ознайомлена із дійсним місцем проживання свідків і може вчинити на них вплив внаслідок чого останні можуть змінити свої покази на її користь.

При оцінці існування цього ризику слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

4.3. Значення інших обставин в контексті встановлених ризиків та з`ясування можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчий суддя враховує той факт, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, офіційно не працевлаштована.

У той же час, з урахуванням доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , характеру та обставин справи, дійшов висновку, що на теперішній час, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваної та виконання нею процесуальних обов`язків. При цьому слідчий суддя враховує, що вік та стан здоров`я підозрюваної не виключають можливості тримання під вартою.

За таких підстав клопотання слідчого СВ ВП № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000560 від 06.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить задовольнити, підстав для застосування домашнього арешту не вбачається.

4.4. Щодо застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищезазначені правила КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що відносно останньої, можливо не визначати заставу як альтернативу до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 176-178,183,186, 193,194,196,197 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою - задовольнити.

Підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 жовтня 2023 року включно, в межах строку досудового розслідування, з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», без можливості внесення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1