Справа №588/514/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/434/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне знищення або пошкодження майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2022 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Литовка Охтирського району Сумської області, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 26 жовтня 2021 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

визнано винним у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст.185, ч.2 ст.194 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій останній просить вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2022 року скасувати, а матеріали провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України, за ч.2 ст.194 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.194 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання за цим вироком ОСОБА_6 призначено, шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.2 ст.185 КК України більш суворим покаранням за ч.2 ст.194 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за попереднім вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 26 жовтня 2021 року, з покаранням, визначеним цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня оголошення цього вироку, тобто з 17 січня 2022 року, зарахувавши у строк остаточного покарання відбутий строк покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком з 24 вересня 2021 року по 16 січня 2022 року включно.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 03 березня 2021 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 20920 грн. 35 коп.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що він не згоден з вироком суду в частині визнання його винним за ч. 2 ст. 185 КК України, а також зі стягнутою на користь держави сумою процесуальних витрат, пов`язаних зі залученням експерта.

Апелянт посилається на те, що з потерпілою ОСОБА_8 у нього була усна домовленість на придбання будинку в с. Набережне, яким, до його заселення, ніхто не користувався і все було в запущеному стані. Секції огорожі з металу він зняв, так як вони були в непридатному стані (поржавіли) та в подальшому мав намір поставити на межі нову дерев`яну огорожу, але не встиг.

Також, потерпіла ОСОБА_8 знаючи, що він сирота, зібрала дома речі та разом зі свідком ОСОБА_9 , привезла їх йому з м. Суми на машині. Оскільки привезені речі (посуд, паласи, телевізор Самсунг, маленький велосипед «Десна») потерпілій не потрібні були, так як займали багато місць в квартирі, обвинувачений подумав, що остання подарувала їх йому. Відповідно в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що ні він, ні його захисник не були ініціаторами залучення експерта, а тому, стягнення з нього на користь держави пов`язаних з цим витрати вважає безпідставними.

Також, апелянт вказує, що при призначенні йому покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, щире каяття та бажання виправити наслідки вчиненого.

Згідно з вироком суду першої інстанції, з кінця лютого 2020 року ОСОБА_6 фактично проживав у господарстві по АДРЕСА_2 , за усною домовленістю із його власницею ОСОБА_8 , про те, що він буде здійснювати їй щомісячні виплати і поступово викупить вказане господарство, при цьому дозволу на розпорядження та продаж речей з вказаного господарства ОСОБА_6 не мав, а грошові виплати ОСОБА_8 жодного разу не здійснив.

У точно невстановлений день і час у жовтні 2020 року, ОСОБА_6 реалізовуючи прямий корисливий умисел, діючи повторно, таємно від власника та інших осіб, з метою вчинення крадіжки, демонтував чотири фрагменти металевої огорожі з чорного металу, загальною вагою 57 кг., що відмежовували від присадибної ділянки подвір`я господарства по АДРЕСА_2 , де він на той час фактично тимчасово проживав, за усною домовленістю із його власницею ОСОБА_8 , та вийшов з ними із вказаного господарства. У подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 251 грн. 94 коп.

Не зупинившись на вчиненому, у листопаді 2020 року, у точно не встановлений день, ОСОБА_6 реалізуючи єдиний прямий корисливий умисел спрямований на викрадення майна, діючи повторно, таємно від власника ОСОБА_8 взяв у веранді будинку господарства по АДРЕСА_2 велосипед радянського виробництва марки «Десна», вартістю 790 грн. та в одній з кімнат вказаного будинку, телевізор «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ», вартістю 900 грн. Знайшовши продавців продав викрадене майно, а коштами розпорядився на власний розсуд. Внаслідок указаних умисних протиправних дій, потерпілій ОСОБА_8 було заподіяна майнова шкода на загальну суму 1690 грн.

Крім того, у вечірній період часу 23 грудня 2020 року, у ОСОБА_6 виник умисел знищити шляхом підпалу будинок по АДРЕСА_2 він на той час фактично тимчасово проживав, у зв`язку з декількома конфліктними розмовами із власницею вказаного будинку ОСОБА_8 , яка попереджала його, що якщо він не почне здійснювати виплати за будинок згідно їх домовленості, то вона буде шукати іншого покупця на господарство. Також умисел ОСОБА_6 був обумовлений тим, що він усвідомлював, що не зможе продовжити проживати у вказаному господарстві, оскільки 03 грудня 2020 року Сумським районним судом Сумської області його засуджено до 3 місяців арешту.

У точно невстановлений час, близько опівночі між 23 та 24 грудня 2020 року, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на знищення чужого майна шляхом підпалу, після вживання алкогольних напоїв, знаходячись у першій кімнаті кухні будинку по АДРЕСА_2 до якого мав вільний доступ, взявши заздалегідь зібрані особисті речі, ОСОБА_6 за допомогою сірників, підпалив постільну білизну, розташованого у вказаній кімнаті будинку, ліжка. Переконавшись, що полум`я розповсюдилось по будинку завдяки дерев`яним стінам, ОСОБА_6 вийшов з приміщення будинку на вулицю та повідомив про те, що вчинив підпал будинку сусідам, від яких 24 грудня 2020 року, о 01 год. 16 хв. до пункту зв`язку пожежної частини надійшло повідомлення про пожежу за вказаною адресою. Внаслідок підпалу житлового будинку, потерпілій ОСОБА_8 завдано майнової шкоди на загальну суму 28593 грн.

Дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч. 2 ст.185, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення чужого майна вчинене шляхом підпалу.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 оскаржує вирок в частині засудження його за ч.2 ст.185 КК України, засудження за ч.2 ст.194 КК України не оскаржує, тому перегляд апеляційної скарги здійснено в межах визнання особи винним за ч.2 ст.185 КК України.

Також в судовому засіданні апеляційної інстанції ні обвинувачений, ні його захисник клопотань, зокрема і про повторне дослідження доказів не заявляли, тому колегія суддів і не входила в обговорення такого клопотання.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З обвинувального акту, який надійшов на розгляд до суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України за обставин, які знайшли своє відображення в оскаржуваному вироку.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вказує на недоведеність його вини за епізодом викрадення велосипеда радянського виробництва «Десна» та телевізору «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ».

Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом викрадення велосипеда радянського виробництва «Десна» та телевізору «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ», відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав вину у вчиненні крадіжки велосипеда радянського виробництва «Десна» та телевізору «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ», оскільки вважав, що вказане майно належить йому, а тому розпорядився ним як власним. Так, під час домовленостей із потерпілою та її матір`ю про проживання та майбутній викуп господарства по АДРЕСА_2 він повідомив останнім про те, що особистого майна не має, крім того потребує для проживання деякі речі, у тому числі телевізор та велосипед. Згодом потерпіла привезла з м. Суми певні речі, серед яких був телевізор «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ» та велосипед радянського виробництва «Десна». Жодних документів він з потерпілою не складав, прямого дозволу на продаж даних речей від потерпілої він не отримував, проте вважає вказані речі своїми, оскільки планував у майбутньому придбати господарство. Оскільки у листопаді 2020 року в обвинуваченого не було доходу, він вирішив розпорядитися наявними речами у будинку. Домовившись з ОСОБА_10 про те, що він придбає велосипед, він його взяв з веранди будинку і в листопаді продав за 200 грн. У грудні 2020 року до обвинуваченого прийшов сусід ОСОБА_11 та погодився придбати у нього телевізор.

Незважаючи на такі показання обвинуваченого, факт вчинення ОСОБА_6 вказаного епізоду кримінального правопорушення було встановлено судом з врахуванням показів потерпілої, свідків та зібраних органом досудового розслідування доказів.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що на початку 2020 року, приблизно у січні-лютому місяці, за місцем проживання її родини, у м. Суми приїхав ОСОБА_6 з пропозицією придбати у неї домогосподарство, яке знаходиться по АДРЕСА_2 . За домовленістю, було передбачено оплата вартості будинку в розстрочку з виплатою 1000 грн. щомісяця. Крім того, обвинувачений жалівся її матері, ОСОБА_9 про те, що він сирота, майна не має та просив надати йому для проживання різні речі. Для нього були зібрана постільна білизна, подушки, матрац, посуд, велосипед «Десна», телевізор «Самсунг» та інше майно, яке їй та її родині належить. Привезені речі до домогосподарства в с. Набережне, надавалися обвинуваченому виключно в користування і дозволу на продаж вона не надавала, як і не збиралася їх дарувати. Після спливу півроку, обвинувачений жодного разу не здійснив оплату за будинок, у зв`язку з чим вона зателефонувала йому з вимогою, щоб він розпочав платити та наполягала на оформленні нотаріально посвідченого договору. Наприкінці 2020 року потерпіла збиралася приїхати до належного їй домогосподарства, але не встигла, оскільки їй повідомили про пожежу в будинку, який наразі не придатний для використання.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що потерпіла ОСОБА_8 є її племінницею, але вона називає її мамою. Саме їй обвинувачений телефонував з приводу оголошення про продаж будинку у с. Набережне. Він повідомив їй, що є сиротою та має намір придбати будинок. Вартість будинку визначила потерпіла в сумі 1000 доларів США, проте обвинувачений проживши в будинку протягом 2020 року коштів так і не сплатив, набрався боргів і підпалив будинок. За проханням обвинуваченого, були надані речі належні ОСОБА_8 , необхідні йому для проживання. Після того як речі були привезені з м. Суми, обвинуваченому було наголошено, що вони надаються йому в користуванні і мають бути залишені в будинку, крім одягу, який йому надавався для носіння. Жителі села телефонували їй і повідомляли, що обвинувачений «пропиває» речі з будинку.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що обвинувачений привіз йому додому велосипед схожий на «Салют», який він придбав у 2020 році для користування дружиною. З`ясовував у обвинуваченого чи не буде проблем з велосипедом, на що ОСОБА_6 запевнив, що власниця господарства віддала йому цей велосипед.

Надані пояснення потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 повністю узгоджуються між собою, щодо надання обвинуваченому ОСОБА_6 велосипед радянського виробництва марки «Десна» та телевізор «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ» на умовах безоплатного користування без права розпорядження ними на власний розсуд.

Крім пояснень потерпілої, обвинуваченого та свідків, судом було досліджено і зібрані у справі письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 01.03.2021 року та фото таблиць до нього. У ході огляду домогосподарства по АДРЕСА_2 , виявлено порушення обстановки - відсутній велосипед у веранді будинку, а у кімнаті кухні - телевізор;

- письмова заява ОСОБА_10 від 01.03.2021 року та протокол огляду речей від 01.03.2021 року, відповідно якого у ОСОБА_10 в присутності понятих було вилучений добровільно ним виданий велосипед синього кольору схожий на марку «Десна» (підлітковий), рама велосипеду відкритого типу, який як він вказав був придбаний у ОСОБА_6 ;

- письмова заява ОСОБА_11 від 01.03.2021 року та протоколу огляду речей від 01.03.2021 року, відповідно якої у ОСОБА_11 в присутності понятих був вилучений добровільно ним виданий телевізор «Samsung» сірого кольору, який він придбав у ОСОБА_6 .

Усі зазначені вище докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими та такими, що повністю узгоджуються між собою.

Практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов вірного висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України є чуже майно, яке має вартість, ціну і перебуває у чужій для винної особи власності і винна особа не була наділена певною правомочністю щодо майна.

Об`єктом правопорушення є право власності, як сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Право власності охоплює правові норми, які закріплюють і охороняють стан приналежності матеріальних благ конкретним особам. Власність характеризується наявністю такої влади особи над річчю, яка визнана суспільством і регламентована соціальними нормами. Оскільки влада над річчю неможлива без того, щоб інші особи, не власники речі, ставилися до неї як до чужої, власність означає відношення з приводу речей. Всі інші особи, не власники, зобов`язані утримуватися від будь-яких зазіхань на чужу річ і на волю власника мати цю річ. Таким чином, власність це суспільні відносини, які характеризуються двома основними ознаками: вони виникають з приводу речей, мають вольовий зміст.

Суб`єктивне право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб згідно вимог ст.316 ЦК України. Це означає, що суб`єктивне право власності є абсолютним.

Суб`єктивне право власності це також забезпечена законом міра можливої поведінки фізичної і юридичної особи щодо володіння користування та розпорядження належним особі майном; воно надає власнику можливість на свій розсуд використати своє майно і свій інтелектуальний потенціал для будь-якої незабороненої законом діяльності.

Право власності порушується винним тоді, коли він за законом не має права володіти, користуватися чи розпоряджатися чужим майном.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії ОСОБА_6 містять усі ознаки об`єкту правопорушення, який характерний для ст.185 КК України, викрадення речей - велосипеду радянського виробництва марки «Десна» та телевізора «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ».

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності якої знаходилося майно, винна особа вважає, що робить це непомітно, таємно для потерпілої особи чи інших осіб, винна особа протиправно вилучає чуже майно, і винна особа не була наділена певною правомочністю щодо викраденого майна. Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб, але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них. Як крадіжку слід розглядати протиправне вилучення чужого майна особою, яка не була наділена певною правомочністю щодо викраденого майна, а за родом своєї діяльності лише мала доступ до цього майна.

Встановлено, що ОСОБА_6 , не будучи наділеним правомочністю стосовно майна, взяв у веранді будинку господарства по АДРЕСА_2 , велосипед радянського виробництва марки «Десна», в одній з кімнат указаного будинку телевізор «Samsung» моделі «CS-25K10MHQ», та знайшовши покупців, у точно не встановлений день листопада 2020 року та грудня 2020 року продав вказані речі, вчинивши, таким чином крадіжку, оскільки протиправно вилучив чуже майно, не будучи власником щодо такого викраденого майна.

Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 становить закінчений склад злочину. Оскільки згідно ч.1 ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею КК України.

Згідно з судовою практикою, яка спирається на визначення надане у п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Колегією суддів встановлено, що дії ОСОБА_6 містять усі ознаки закінченого складу правопорушення, оскільки правопорушення закінчилося з моменту винесення предметів посягання - велосипеду та телевізору з місця їх знаходження, домогосподарства по АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить потерпілій ОСОБА_8 , і подальшим розпоряджанням таким майном, продажу іншим особам.

Таким чином, аналізуючи дії ОСОБА_6 та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_6 доведена поза розумним сумнівом, а його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

Як зазначалося вище, ч.2 ст.194 КК України обвинувачений не оскаржує.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що суд безпідставно стягнув з нього на користь держави витрати на залучення експерта.

Апеляційний суд зауважує, що такі доводи апелянта є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК процесуальні витрати складаються, крім іншого, з витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Аналізуючи вищенаведену норму закону, колегія суддів дійшла висновку, що законодавець чітко ставить вимогу перед судом у разі постановлення обвинувального вироку про необхідність стягнення з винної особи усіх документально підтверджених витрат на проведення експертиз у рамках кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за клопотаннями сторони обвинувачення було призначено експертизи, загальна вартість яких становила 20 920 грн. 35 коп.

Таким чином, оскільки в цьому кримінальному провадженні було призначено та проведено ряд експертних досліджень, вартість яких документально підтверджено, то витрати, понесені на їх проведення, у розумінні положень ч.2 ст.124 КПК підлягають стягненню з особи, визнаної винуватою та засудженої вироком суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст.12 КК України; особу обвинуваченого, який під час судового розгляду свою вину у вчиненні злочину за одним епізодом не визнав та не розкаявся, дані, які його характеризують, наявність обставин, які пом`якшують покарання: активне сприяння у розкритті злочинів за ч. 2 ст. 194 КК України та одним епізодом злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, обставину, яка обтяжує покарання: рецидив злочину.

Щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, негативно оцінює злочин,бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому. До того ж, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Не визнання ОСОБА_6 своє вини у вчиненні крадіжки велосипеда та телевізора, що належить потерпілій ОСОБА_8 , свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

На думку колегія суддів призначене обвинуваченому покарання, як за кожний злочин окремо, так і остаточне покарання за їх сукупністю у виді позбавлення волі строком на п`ять років є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, на які послався обвинувачений у апеляційній скарзі судом першої інстанції при вирішенні питання про покарання були враховані із належною повнотою. Належних доводів для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому у апеляційній скарзі не наведено. Це указує на необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність врахування наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, бажання виправити наслідки вчиненого, то ці доводи враховуються колегією суддів при оцінці призначеного йому покарання, однак не можуть бути визнані такими, що дають підстави для висновку про можливість його виправлення або досягнути мети покарання, передбаченої ч.2 ст.65 КК України, шляхом призначення покарання іншого виду, передбаченого санкцією статті.

Таких доводів, які би вказували на незаконність та необґрунтованість вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, обставин для його скасування під час апеляційного розгляду та направлення справи на новий судовий розгляд, про що просив обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4