ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1767/23 Справа № 183/2379/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000010 від 04 січня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки сел. Ківшарівка Куп`янської міськради Харківської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, пов`язані з інспекцією праці та соціального захисту населення, або займатися цією ж діяльністю строком на 10 років без конфіскації майна.

Згідно з обставинами, встановленими судом, громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на території тимчасово окупованого с. Смородьківка Куп`янського району Харківської області, у червні 2022 року, більш точну дату вчинення кримінального правопорушення з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, діючи зі злочинним умислом, направленим на співпрацю з представниками збройних сил російської федерації, та з метою надання допомоги ворожій державі, спрямованої на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеці України, за власним бажанням, добровільно надала згоду на зайняття посади в організації окупаційної влади, де у подальшому, а саме 27.06.2022 наказом «исполняющего обязаности главы временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», була призначена на посаду «исполняющей обязаности работника по комплексному обслуживанию Кондрашовского территориального отдела», створеного окупаційною адміністрацією держави-агресора російської федерації «Временной гражданской администрацией Купянского района Харьковской области» на території Куп`янського району Харківської області.

Після чого ОСОБА_7 , перебуваючи на вказаній посаді у приміщенні адміністративної будівлі за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Смородьківка, вул. Куп`янська, 40, виконувала не пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями наступні функціональні обов`язки, а саме: прийом заяв від місцевих мешканців, формування та видача довідок місцевим мешканцям, збір необхідних документів на місцевих жителів для подальшого оформлення ними матеріальної та гуманітарної допомоги від російської федерації.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 років.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що призначивши обвинуваченій покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, пов`язані з інспекцією праці та соціального захисту населення, або займатися цією ж діяльністю строком на 10 років без конфіскації майна, суд звузив сферу застосування закону, оскільки таке формулювання не позбавило засуджену права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 років. Зазначене покарання суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність та правовим позиціям Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченої, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, та призначив їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, пов`язані з інспекцією праці та соціального захисту населення, або займатися цією ж діяльністю строком на 10 років без конфіскації майна.

На переконання колегії суддів, зазначене покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи прокурора заслуговують на увагу.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання у тих випадках, коли вчинення кримінального правопорушення було пов`язане з посадою засудженого або із заняттям ним певною діяльністю.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18 зазначив, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що наведені обставини залишилось без належної уваги суду першої інстанції, який всупереч приписам ст. 55 KK України звузив сферу застосування закону, що не позбавило ОСОБА_7 права обіймати інші, не пов`язані з інспекцією праці та соціального захисту населення, посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, а також посади в органах державної влади та органах, що надають публічні послуги.

За цих умов, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 років без конфіскації майна.

При цьому, колегія суддів не вдається в обговорення питання відсутності підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки це перебуває поза межами апеляційних вимог прокурора.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Враховуючи ту обставину, що судом апеляційної інстанції збільшується перелік органів, в яких обвинувачена позбавляється права обіймати посади чи займатись певною діяльністю, тобто застосовується закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, вказане судове рішення приймається у формі вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання не врахував належним чином наведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого ухвалив рішення, яке їм не відповідає, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку на підставі ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 років без конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4