Справа № 308/6634/22
Провадження № 11-кп/4806/212/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

04.04.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах заставодавця ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2023 року звернуто в дохід держави заставу в сумі 148 860 (сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят) гривень, визначену ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2022 у справі №308/4867/22, внесену 28.04.2022 (квитанція АТ «Комінвестбанк» №) за підозрювану ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000391 та вирішено зарахувати заставу до спеціального фонду Державного бюджету України.

У задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_3 про повернення йому застави в сумі 148 860 гривень, внесеної ним на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2022 у справі № 308/4867/22, відмовлено.

На вказану ухвалу в частині рішення суду про відмову у задоволенні клопотання про повернення застави адвокат ОСОБА_2 подав в інтересах заставодавця ОСОБА_3 апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 21 березня 2023 року та постановлення нової, якою повернути заставодавцю ОСОБА_3 внесену грошову заставу в розмірі 148 860 грн., встановлену на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2022, у зв`язку із закінченням дії строку застави.

Дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 необхідно відмовити з таких підстав.

Так, згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, - у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження щодо обвинуваченої за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 , у якому адвокат ОСОБА_2 подав інтересах заставодавця ОСОБА_3 клопотання про повернення останньому застави в розмірі 148 860 гривень, внесену за ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2022 у справі № 308/4867/22.

За результатами розгляду клопотання судом першої інстанції прийнято оскаржуване судове рішення - ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання.

При цьому, жодними нормами КПК України, у тому числі і ст.ст. 182, 392 КПК України не передбачено можливості апеляційного оскарження судового рішення - ухвали в частині про відмову в задоволенні клопотання про повернення застави.

Вищенаведене свідчить про те, що ухвала суду в частині про відмови у задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_3 про повернення йому застави, внесеної ним за ОСОБА_4 , відповідно до положень ч. 2 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає.

Наведене вище також свідчить про те, що адвокатом ОСОБА_2 оскаржено ухвалу суду, яка не підлягає оскарженню.

Зазначення в резолютивній частині ухвали судді про можливість оскарження такого рішення в апеляційному порядку суперечить наведеним вимогам закону та не дає підстав для розгляду скарги захисника апеляційним судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Беручи до уваги те, що адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу подав на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, з огляду на положення частини 4 статті 399 КПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою, яку подала адвокат ОСОБА_2 , апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах заставодавця ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2023 року в частині рішення суду про відмову у задоволенні клопотання про повернення застави ОСОБА_3 .

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати адвокату ОСОБА_2 як особі, яка подала апеляційну скаргу.

Копію ухвали також надіслати заставодавцю ОСОБА_3 для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1