09 травня 2023 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2021 до СУ ГУНП в Запорізькій області надійшла ухвала суду про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо вчинення кримінального правопорушення невстановленими особами за попередньою змовою групою осіб, а саме підробки документа.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що 20.07.2013 між ним та його знайомим ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до якого потерпілий отримав від останнього грошові кошти у сумі 387 000 гривень, про що також було написано відповідну розписку. Приблизно через місяць гроші у повному обсязі було повернуто позикодавцю, додаткових розписок щодо повернення написано не було, у зв`язку з досить дружніми відносинами.
Після встановлення обставин, потерпілому стало відомо наступне.
22.04.2019 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 була подана позовна заява про стягнення з мене заборгованості за вищевказаним договором позики та розпискою від 20.07.2013 у розмірі 387 000 гривень, проте згодом подав заяву про залишення позову без розгляду (справа № 337/1534/19).
Під час розгляду цивільної справи №337/1534/19 (першого поданого ОСОБА_7 позову про стягнення 387 000 гривень) ОСОБА_7 , за змістом позову вимоги, були заявлені грошові кошти у національній грошовій одиниці «гривні» (387 000,00 гривень), а до позову була додана копія розписки від 20.07.2013 без виправлень з валютою «гривня» без креслень.
В ході розгляду вказаної справи ОСОБА_7 в судовому засіданні особисто підтвердив те, що за змістом розписки та договору позики щодо суми 387 000, мова йде виключно про національну валюту України «гривню», що було зафіксовано у ході аудіо фіксації судового процесу від 19.11.2019.
24.11.2020 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 вдруге подається позовна заява про стягнення заборгованості за тими самими договором позики та розпискою від 20.07.2013, однак вже на суму 387 000 доларів США (справа № 337/5033/20), але позовна заява була відкликана.
18.12.2020 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 втретє подається позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики від 20.07.2013 (справа № 337/5553/20).
14.04.2021 у справі № 337/5553/20 було винесено рішення про повне задоволення позову ОСОБА_7 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , за підробленою розпискою, грошові кошти у розмірі 387 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 10 784 180 гривень 73 копійок на момент подання позову, та витрати з оплати судового збору у розмірі 10 964 гривень.
У подальшому, з метою оскарження вказаного рішення потерпілий звернувся до Запорізького апеляційного суду, в результаті чого 09.11.2021 рішенням Запорізького апеляційного суду було залишено без зміни рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя, незважаючи на наявний в матеріалах справи оригінал підробленої розписки.
На теперішній час відкрито виконавче провадження відповідно до якого 19.11.2021 винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, у межах суми звернення стягнення 11 875 659 гривень 17 копійок.
Вивченням матеріалів, які були надані потерпілим ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_7 , маючи у своєму розпорядженні договір позики та розписку датовану «20.07.2013», разом з невстановленими особами підробили зміст договору та розписки закресливши кульковою ручкою надрукований текст валюти у договорі та розписці - «гривні» та зверху ручкою здійснили припис знаку «$». Тобто зміст тексту було суттєво змінено з «387 000 гривень» на «387 000 $», стверджуючи, що дописаний знак - «$» означає валюту «долар США», яку потерпілому необхідно повернути.
Відповідно до копії позовної заяви від 17.04.2019 ОСОБА_7 звернувся до Хортицького районного суду міста Запоріжжя через свого представника, з метою стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі саме 387 000 гривень, однак у подальшому, маючи на меті матеріальне збагачення та заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_7 , використовуючи вже підроблений договір позики та розписку від 20.07.2013 (з закресленим текстом та дописом), 15.12.2020 звернувся через представника до Хортицького районного суду міста Запоріжжя вже з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_4 грошей у розмірі 387 000 доларів США, а не у національній українській валюті.
Орган досудового розслідування, зазначає, що є всі підстави вважати, що матеріали справи № 337/5553/20, в яких знаходиться договір позики та розписка від 20.07.2013, а також вимоги про повернення позики, що містять докази того, що первинно розписка не містила жодних креслень та виправлень, та у період з 2019 по 2020 роки була підроблена ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу щодо заволодіння коштами потерпілого.
27.04.2023 на адресу СУ ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від потерпілого ОСОБА_4 , щодо накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить потерпілому, з метою його збереження та недопущення здійснення незаконного відчуження до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.
За наявними даними, згідно реєстру прав на нерухоме майно, за потерпілим ОСОБА_4 зареєстровано наступне рухоме та нерухоме майно:
- 1/2 частини другого поверху літ. А [1]-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок літ. 3,3 інв. № 0339, загальною площею 200,1 кв.м., який складається з: літера З,З житловий будинок, цегляний, житловою площею 152,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- квартиру АДРЕСА_3 ;
- квартиру АДРЕСА_4 ;
- вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ. А-16/, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;
- квартиру АДРЕСА_6 ;
- автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель V250 2016 року випуску, номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;
- автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY 2007 року випуску, номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .
Слідчий посилаючись на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти арешт на нерухоме майно потерпілого ОСОБА_4 .
В судовому засіданні слідчий клопотання про арешт майна підтримав з підстав викладених в ньому, та просив його задовольнити.
Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання слідчого про арешт майна підтримала, та наполягала на його задоволенні.
Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши надані матеріали кримінального провадження слідчий судді приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати наступне: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а саме нерухомого та рухомого майна потерпілого ОСОБА_4 .
Слідчий суддя звертає увагу на те, що до ЄРДР було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.358 КК України за ознакою підробки документу. За іншими складами кримінальних правопорушень відомості до ЄРДР в даному провадженні не вносились.
Предметом передбаченого ст. 358 КК України кримінального правопорушення є виключно документи, печатки, штампи та бланки. Об`єкт нерухомості не може бути предметом складу даного кримінального правопорушення. Відтак зазначене нерухоме та рухоме майно не може бути визнано речовим доказом, оскільки з огляду на ст. 98 КПК України воно не є знаряддям вчинення даного кримінального правопорушення, не зберігало на собі його сліди, не містить у собі відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, не є предметом кримінально протиправних дій, за вчинення яких до ЄРДР внесено відомості.
На переконання слідчого судді така мета накладення арешту не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України.
Разом з цим, клопотання слідчого не містить будь-яких посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що 1/2 частина другого поверху літ. А [1]-3, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вул. Курузова, будинок 9; житловий будинок літ. 3,3 інв. № 0339, загальною площею 200,1 кв.м., який складається з: літера 3,3 житловий будинок, цегляний, житловою площею 152,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 ; вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ. А-16/, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_6 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель V250 2016 року випуску, номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY 2007 року випуску, номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Також в клопотанні не зазначено, яке доказове значення має вказане майно у даному кримінальному провадженні, з огляду на диспозицію ч. 3 ст. 358 КК України.
З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що жодної з передбачених законом підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, як і самої доцільності такого арешту, слідчим не доведено.
Сам по собі факт винесення слідчим постанови про визнання зазначеного у клопотанні майна речовим доказом у провадженні, не може безумовно свідчити про те, що вказане майно дійсно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Постанова слідчого про визнання зазначеного майна речовим доказом не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України.
Таким чином, клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки не містить всіх необхідних відомостей, передбачених цією статтею, тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію судового рішення, після його оголошення, негайно вручити слідчому.

Слідчий суддя: ОСОБА_1