Номер провадження: 11-сс/813/1256/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому апеляційному провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання в кримінальному провадженні №0000019 від 13.01.2023 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гонората Подільського району Одеської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, інспектора взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, вдівця, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

встановив:

В провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві перебуває кримінальне провадження № 0000019 від 13.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування встановлено, що наказом начальника ДПП НП України від 18.09.2019 року № 738 о/с, ОСОБА_6 було призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП, зі спеціальним званням - лейтенант поліції.

02.01.2023 року у складі екіпажу «Океан-0206» на Малиновський район патрулювання м. Одеса на службовому транспортному засобі Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, у однострої, з табельною вогнепальною зброєю та спеціальними засобами, заступили поліцейський взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП старший сержант поліції ОСОБА_7 та інспектор взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_6 .

Крім того, 02.01.2023 року у складі екіпажу «Океан-0251» на Малиновський район патрулювання м. Одеса на службовому транспортному засобі Toyota Prius

д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, у однострої, з табельною вогнепальною зброєю

та спеціальними засобами, заступили командир роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП капітан поліції ОСОБА_8 та інспектор взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_9 .

Так, 02.01.2023 року близько 16:20 год рухаючись в м. Одесі по вул. Балківська

в сторону вул. Чорноморського козацтва, екіпажом «Океан-0206» на службовому транспортному засобі Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні у складі

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , виявлено автомобіль Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по вищевказаній дорозі.

Далі, близько 16:22 год, ОСОБА_7 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні службового автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, через гучномовець повідомлено про необхідність зупинки водієм авто Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 , а також увімкнено проблискові маячки та сирену.

Після зупинки вищевказаного авто за адресою: м. Одеса, кут вул. Одарія та

вул. Чорноморського Козацтва, як водія транспортного засобу Skoda Octavia

д.н.з. НОМЕР_3 , працівниками поліції виявлено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого, з невстановлених на даний час підстав, останні звертались як ОСОБА_11 .

Разом з цим, на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 , перебував батько ОСОБА_10 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Далі, близько 16:25 год ОСОБА_7 повідомлено ОСОБА_10 про причину зупинки «скарга пересічних громадян на затемнені вікна» та запропоновано пройти освідування на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, у зв`язку із виявленням, як на думку ОСОБА_7 , ознак такого сп`яніння, на що ОСОБА_10 погодився. Після цього, напарник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 відвів ОСОБА_10 до службового транспортного засобу Renault Dusterд.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні та останній самостійно сів на заднє праве пасажирське сидіння.

Після цього, через декілька секунд, із транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 вийшов батько ОСОБА_10 - ОСОБА_12 та підійшовши до ОСОБА_7 , поцікавився що відбувається. При цьому, ОСОБА_12 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді порушення координації рухів, порушення мови та інші.

У ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , останній нецензурно висловися в бік ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 грубо порушуючи вимоги ч. ч. 2, 4, 5, 6 ст. 29, ч. 2 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42, ч. ч. 1, 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, не контролюючи свою поведінку, піддавшись емоціям, нехтуючи покладеними на себе службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, при відсутності будь-якої загрози як своєму життю і здоров`ю, оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутністю факту нападу ОСОБА_12 , який жодного опору не чинив, не повідомивши порядок застосування поліцейського заходу примусу фізичної сили, схопив останнього за комірець куртки та використовуючи спеціальні прийоми боротьби повалив на асфальт, з метою його затримання, тим самим спричинив потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

В цей момент, напарник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 підбіг до заднього правого пасажирського сидіння службового транспортного засобу Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні та використовуючи спеціальні прийоми боротьби, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, при відсутності будь-якої загрози як своєму життю і здоров`ю, оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутністю факту нападу ОСОБА_10 , який жодного опору не чинив, не повідомивши порядок застосування поліцейського заходу примусу фізичної сили, дістав останнього із вказаного авто та повалив на асфальт, тим самим спричинив потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

Одночасно з цим, ОСОБА_7 , використовуючи спеціальні прийоми боротьби, продовжуючи застосовувати фізичну силу стосовно ОСОБА_12 , з метою його затримання, потягнув останнього по асфальту до себе та поклав обличчям донизу, чим продовжував спричиняти потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

У свою чергу, ОСОБА_6 використовуючи спеціальні прийоми боротьби, продовжуючи застосовувати фізичну силу стосовно ОСОБА_10 , з метою його затримання, поклав останнього обличчям донизу та викрутив його праву руку за спину, чим продовжував спричиняти потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

Далі, близько 16:27 год ОСОБА_7 використовуючи спеціальні прийоми боротьби, продовжуючи застосовувати фізичну силу стосовно ОСОБА_12 ,

з метою його затримання, скориставшись безпорадним станом останнього,

за відсутністю факту нападу ОСОБА_12 , який жодного опору не чинив, всупереч вимог ч. ч. 2, 4, 5, 6 ст. 29, ч. 2 ст. 30, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42,

п. 3 ч. 4 ст. 42, ч. ч. 1, 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», застосував стосовно останнього спеціальні засоби кайданки, які одягнув йому на руки, які були заведені назад, чим продовжував спричиняти потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

Крім того, ОСОБА_7 в результаті застосування спеціальних прийомів боротьби, фізичної сили, тягнучи ОСОБА_12 до себе з метою покласти обличчям донизу, а у подальшому одягаючи на ОСОБА_12 спеціальний засіб кайданки, та під час затримання останнього, заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді садна правої скроневої ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, близько 16:33 год на місце події за вищевказаною адресою на службовому транспортному засобі Toyota Prius д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні прибув екіпаж «Океан-0251», у складі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , для доставки ОСОБА_12 до ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області для складання адміністративних матеріалів.

У свою чергу, екіпаж «Океан-0206» на службовому транспортному засобі Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , разом із ОСОБА_10 направились до медичного закладу для проведення освідування.

Близько 17:00 год 02.01.2023 ОСОБА_12 екіпажом «Океан-0251», у складі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , доставлено до ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 53, (далі Відділ поліції), а затриманого поміщено до кімнати прийому громадян для складання адміністративних матеріалів.

Згодом, близько 18:07 год 02.01.2023 до Відділу поліції прибув екіпаж

«Океан-0206» на службовому транспортному засобі Renault Duster д.н.з. НОМЕР_1

на синьому фоні у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Далі, близько 18:10 перебуваючи у Відділі поліції, у кімнаті прийому громадян, працівники поліції у ході спілкування із ОСОБА_12 , в якого руки були заведені за спину та в кайданках, почали провокувати останнього висловлюючись в його бік словесними образами.

У свою чергу, ОСОБА_12 почувши вказані образи намагався вдарити правою ногою ОСОБА_8 , який в цей момент стояв поруч із ним справа.На вказане, ОСОБА_8 намагаючись заспокоїти ОСОБА_12 почав його утримувати на місці, зафіксувавши рухи останнього та притиснувши до стільців.

Далі, близько 18:11 год., напарник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , використовуючи спеціальні прийоми боротьби, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, грубо порушуючи вимоги ч. ч. 2, 4, 5, 6 ст. 29, ч. 2 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42, ч. ч. 1, 2 ст. 43,

ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», не повідомивши порядок застосування поліцейського заходу примусу фізичної сили, почав наступати на ноги та наносити численні удари лівою ногою в сторону ніг ОСОБА_12 , який в цей момент був притиснутий ОСОБА_8 до стільців, та руки якого були заведені за спину і в кайданках, чим спричинив потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

Крім того, ОСОБА_9 , в результаті застосування спеціальних прийомів боротьби, фізичної сили, завданих вищевказаних ударів ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижнього полюсу лівого наколінника, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Далі, у період з 18:12 до 18:28 перебуваючи у Відділі поліції, у кімнаті прийому громадян, ОСОБА_7 у ході спілкування із ОСОБА_12 , в якого руки були заведені за спину та в кайданках, та який перебував на підлозі, продовжував провокувати останнього висловлюючись в його бік словесними образами.

У подальшому, близько 18:30 год ОСОБА_7 грубо порушуючи вимоги

ч. ч. 2, 4, 5, 6 ст. 29, ч. 2 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42, ч. ч. 1, 2 ст. 43,

ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, не контролюючи свою поведінку, піддавшись емоціям, нехтуючи покладеними на себе службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, при відсутності будь-якої загрози як своєму життю і здоров`ю, оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутністю факту нападу ОСОБА_12 , який жодного опору не чинив, та який перебував на підлозі із заведеними руками за спину та в кайданках, не повідомивши порядок застосування поліцейського заходу примусу фізичної сили, підбіг та сів на нього зверху і наніс останньому близько 6 ударів правою рукою в область голови та тулуба, чим спричинив потерпілому фізичний біль і моральні страждання.

Крім того, ОСОБА_7 в результаті застосування спеціальних прийомів боротьби, фізичної сили, завдання вищевказаних ударів ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця повік лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

10.07.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за кваліфікуючими ознаками: перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

11.07.2023 року прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_6

12.07.2022 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси відмовлено у задоволені клопотання прокурора про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 10.09.2023 року, в межах строку досудового розслідування, а саме: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора чи суду на визначений ними час; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на існування обґрунтованості, пред`явленої йому підозри, долученими до клопотання матеріалами. Крім того, слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість можливого призначеного покарання за результатами судового розгляду, однак такий ризик є мінімальним. Крім того, слідчий суддя послався на існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, зазначивши про те, що вказаний ризик є незначним, з урахуванням дати внесення відомостей до ЄРДР. Одночасно слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність існування ризиків знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Слідчий суддя також послався на необґрунтованість клопотання стосовно неможливості запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді особистого зобов`язання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло з 22 год до 07 години за адресою: АДРЕСА_2 , а також покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК, зазначені у клопотанні,

Прокурор посилається на неврахування слідчим суддею існуючих ризиків, запобігання яких можливе лише за умови застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю прокурора, підозрюваного та його захисника, які будучи повідомленими про місце, час та дату розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, подали заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, що дає підстави здійснити апеляційний розгляд в письмовому провадженні, відповідно до вимог ч.1 ст.406 КПК.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

За наведених обставин, враховуючи положення ст.ст. 28, 107, 405, 406 КПК, апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників провадження та без технічної фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкримінований йому злочин та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Одночасно слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та прийшов до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя правильно встановив, що наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК, свідчать про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Одночасно слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, працює, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків.

Слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Щодо доводів прокурора про існування потреби у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не було надано відомостей про те, що ОСОБА_6 якимось чином міг впливати на кримінальне провадження, в тому числі на свідків і потерпілих, та не вчиняв дії щодо переховування, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання, є діючим працівником поліції (прокурору ухвалою слідчого судді від 12.07.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про відсторонення ОСОБА_6 від посади), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання запобіжного заходу не пов`язаного з особистим зобов`язанням, є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором не доведено та є суто абстрактним.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування, заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, не забезпечує на даний час виконання покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з посиланням лише на тяжкість обвинувачення, за відсутністю порушень підозрюваним умов застосованого запобіжного заходу в частині покладення на нього обов`язків, не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень положень КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000019 від 13.01.2023 року застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4