Справа № 452/3307/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/328/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 21 жовтня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цим же вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 26 жовтня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено на підставі Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, та який продовжено на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 керуючись єдиним злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, достовірно розуміючи, що в країні діє воєнний стан, за попередньою змовою між собою, попередньо розподіливши свої ролі, вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 14 жовтня 2022 року, приблизно о 15:00 год., в парку культури та відпочинку ім. Івана Франка в м. Самбір Львівської області, неподалік футбольного майданчику, ОСОБА_7 , на ґрунтовій стежині вищевказаного парку, зупинила раніше не відомого їй ОСОБА_10 , який їхав на велосипеді та відволікала його увагу в ході розмови. ОСОБА_6 підбіг із спини до потерпілого та з метою подолання опору наніс йому декілька ударів кулаками рук по голові та обличчі, від яких потерпілий впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 почав утримувати руками потерпілого ОСОБА_10 на землі, при цьому наніс декілька ударів кулаками по обличчі, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді двох саден в лобній ділянці справа, синця в правій виличній ділянці, на фоні якого садно, синця в ділянці тіла нижньої щелепи, синців в обох орбітальних ділянках, які займають нижні повіки, синця в лівій виличній ділянці, на фоні якого осадження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження. При цьому ОСОБА_7 відкрито викрала із лівої кишені штанів потерпілого грошові кошти у сумі 700 грн. та мобільний телефон марки «NOUS» вартістю 749 грн. із стартовим пакетом мобільного оператора зв`язку «Київстар» НОМЕР_1 вартістю 75 грн. Заволодівши викраденим і отримавши його в своє повне розпорядження, обвинувачені з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

На вказаний вирок суду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити оскаржуваний вирок та застосувати до нього положення ст. 69 КК України, оскільки він лише спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, не забирав у потерпілого телефон та гроші. Обвинувачений покликається, що щиро розкаюється у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки не розібрався у конфлікті, що виник між потерпілим та його матір`ю, які разом вживали спиртні напої. Зазначає, що після заяви потерпілого він постійно приходив до поліції де усе розповідав та показував. Звертає увагу, що має на утриманні четверо дітей та вагітну дружину, раніше не судимий, завдані збитки було відшкодовано добровільно і потерпілий не має до нього претензій та просив суворо не карати.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить переглянути оскаржуваний вирок на більш пом`якшуючий. Зазначає, що повністю визнає свою вину.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав подані апеляційні скарги та просили такі задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги обвинувачених як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_11 не оспорює доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та правильність кваліфікації її дій. Просить ухвалити щодо неї більш м`який вирок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати до нього положення ст.69 КК України, однак фактично заперечує вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, оскільки, як покликається обвинувачений він лише спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження через те, що не розібрався у конфлікті, що виник між потерпілим та його матір`ю, які разом вживали спиртні напої, та не забирав у потерпілого телефон та гроші.

Перевіривши апеляційні доводи обвинувачених колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів вирок суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у повній мірі відповідає цим вимогам закону.

Оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Ці обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні місцевого суду зазначив, що з обвинуваченими раніше не був знайомий. 14 жовтня 2022 року приблизно о 15 годині він повертався з пошти додому через парк культури та відпочинку ім. Івана Франка в м. Самбір Львівської області. Їхав на велосипеді. На стежині його зупинила жінка ромської національності, попросила випити, він зліз з велосипеду та сказав що нічим не допоможе. В цей час він відчув удар в голову з боку, від якого впав на землю, відчув ще 3-4 удари, він бачив обличчя нападника, коли той його «тримав за шию в захват», щоб він не міг кричати, нападник був одягнений в курточку червоного кольору. Йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох саден та синців на обличчі. Обвинувачена ОСОБА_7 у нього з кармана штанів викрала грошові кошти 700 грн. та мобільний телефон червоного кольору, це вона зробила дуже швидко. Телефон з кишені випасти не міг. Повідомив, що він є особою похилого віку, має 75 років, є особою з інвалідністю ІІ групи, переніс два інфаркти, спиртні напої взагалі не вживає. Ніяких пропозицій з його боку випити або «ще щось» обвинуваченій ОСОБА_7 він не робив. Телефон йому повернули працівники поліції, грошові кошти відшкодували родичі обвинувачених. Хоча матеріальних претензій до обвинувачених він не має, проте вважає, що за вчинене вони заслуговують на покарання, при цьому на суворому покаранні не наполягав;

- даними заяви потерпілого ОСОБА_10 від 14.10.2022р., згідно якої потерпілий він просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих йому жінку та чоловіка ромської національності, які 14 жовтня 2022 року приблизно о 15:00 год. в парку культури та відпочинку ім. І.Франка в м. Самбір нанесли йому удари по обличчю та відкрито викрали з кишені штанів грошові кошти в сумі 700 грн. та мобільний телефон червоного кольору із стартовим пакетом НОМЕР_1 вартістю 1300 грн. (а.с.125);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2022 року, з відеофіксацією, відтвореною в судовому засіданні місцевого суду, згідно яких у ході даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_10 з чотирьох пред`явлених йому осіб він за бородою впізнав чоловіка під номером №1, та вказав, що саме ця особа причетна до відкритого викрадення у нього майна 14 жовтня 2022 року. Додатково зазначив, що дана особа була одягнена в куртку червоного кольору. Після чого впізнана особа назвалася ОСОБА_6 (а.с.173-176);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2022 року з відеофіксацією, відтвореною в судовому засіданні місцевого суду, згідно яких в ході даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_10 з чотирьох пред`явлених йому осіб він за рисами обличчя впізнав жінку під номером № 3, та вказав, що саме ця особа 14 жовтня 2022 року відкрито викрала його мобільний телефон та гроші. Після чого впізнана особа назвалася ОСОБА_7 (а.с.126-129);

- даними протоколу огляду від 15 жовтня 2022 року, з відеофіксацією, згідно якого в приміщенні службового кабінету № 9 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , 2004 року народження, тримає в руках мобільний телефон, який йому 15 жовтня 2022 року зранку подарувала мати ОСОБА_7 . Даний телефон марки «NOUS» червоного кольору IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 . У зазначеному телефоні не має стартового пакета. Даний телефон вилучений. Крім того у ОСОБА_6 вилучено двохсторонню куртку чорно-червоного кольору (а.с.130-133);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17 жовтня 2022 року, з відеофіксацією, у якому зафіксовано як потерпілий розказав та показав на місці де саме та при яких обставинах відносно нього було вчинено протиправні дії двома особами, а саме чоловіком та жінкою ромської національності. Показав якою дорогою він їхав 14 жовтня 2022 року на велосипеді в парку культури та відпочинку ім. І.Франка, що в м. Самбір. Де саме його зупинила жінка ромської національності та попросила щоб він купив їй горілки, від чого він відмовився. Де невідомий чоловік ромської національності підбіг до нього та наніс йому удар по обличчю від чого він впав на землю. Де він лежав на землі та чоловік продовжував наносити йому удари та душити за шию, а жінка в цей час викрала мобільний телефон та гроші. Також пояснив, що дана подія тривала близько 2-х хвилин. Він був у крові, пішов до аптеки, там викликали поліцію (а.с. 138-142);

- даними протоколу огляду речових доказів від 17 жовтня 2022 року, згідно якого об`єктом огляду є відеозапис із камер зовнішнього спостереження приміщення АС, які виходять на вхід та вихід із парку культури та відпочинку ім. І.Франка, що в АДРЕСА_1 за 14 жовтня 2022 року у період з 14:00 год. до 15:15 год., який знаходиться на DVD-rдиску (визнаний постановою старшого слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 від 17.10.2022 речовим доказом) та складається з одного файлу, на якому зображено вхід до парку. На даному відеозаписі зафіксовано переміщення о 14:40 год. ОСОБА_6 , який виходить із сторони ж/д вокзалу та одітий в куртку червоного кольору; з 14:45 год. по 14:55 год. він перебуває біля продуктового магазину, заходить у середину парку. О 15:04 год. із парку разом з дитиною виходить ОСОБА_7 , яка прямує в сторону ж/д вокзалу. О 15:07 год. із парку на велосипеді виїжджає потерпілий ОСОБА_10 зі слідами побиття на обличчі (а.с.161, 162);

- даними довідки про вартість майна від 17.10.2022 року № 55 виданої ФОП

ОСОБА_14 , згідно якої вартість стартового пакету мобільного оператора зв`язку «Київстар» станом на 14.10.2022 становить 75 грн. (а.с.191);

- даними висновку експерта судово-медичної експертизи №141/22 від 17 жовтня 2022 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох саден в лобній ділянці справа, синця в правій виличній ділянці, на фоні якого садно, синця в ділянці тіла нижньої щелепи, синців в обох орбітальних ділянках, які займають нижні повіки, синця в лівій виличній ділянці, на фоні якого осаднення, які утворились від дії твердих тупих предметів, чи при падінні та удару до площини, можливо 14 жовтня 2022 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження. При заподіянні тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися як у вертикальному так і горизонтальному положенні (а.с. 223).

На переконання колегії суддів сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованого їм злочину, за встановлених місцевим судом обставин, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості, є належними і допустимими.

При цьому колегія суддів враховує, що в апеляційному порядку належність та допустимість наведених доказів учасниками судового провадження не оспорюється.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він наніс потерпілому тілесні ушкодження через те, що не розібрався у конфлікті, що виник між потерпілим та його матір`ю, які разом вживали спиртні напої, та не забирав у потерпілого телефон та гроші, колегія суддів не приймає до уваги та визнає такі неспроможними.

Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , яка в апеляційній скарзі зазначила про визнання своєї вини у скоєному, та обвинувачений ОСОБА_6 вчинили грабіж щодо потерпілого ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб є правильним та обґрунтованим.

Згідно ч.2 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Як випливає із ч.2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконання функцій тощо). Така домовленість може відбуватись у будь якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Згідно встановлених місцевим судом обставин справи, які підтверджуються сукупністю досліджених судом та наведених у вироку доказів, обвинувачені виконували спільні, узгоджені дії, направлені на відкрите заволодіння майном потерпілого, що правильно розцінено місцевим судом як наявність у обвинувачених єдиного умислу на вчинення даного злочину.

Також місцевий суд прийшов до обґрунтованого переконання про наявність у обвинувачених єдиної мети - заволодіння майном потерпілого, незважаючи на те, що кожен з обвинувачених вчиняв різні дії, а саме обвинувачений ОСОБА_6 - подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, а обвинувачена ОСОБА_7 - відволікання уваги потерпілого, заволодіння майном.

Отже, той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 особисто не забирав у потерпілого телефон та гроші жодним чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_6 , а також не зменшує ні його роль у вчиненому злочині, ні його відповідальність за скоєне.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він лише втрутився у конфлікт між потерпілим та своєю матір`ю, у ході якого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження жодними доказами не підтверджено. Такі показання обвинуваченого, колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання останнього уникнути відповідальності за скоєне.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_10 та даних його заяви про вчинення злочину, останній до події ніколи раніше не бачив обвинувачених, які, застосувавши до нього насильство, шляхом нанесення ударів по голові, відкрито викрали його грошові кошти та мобільний телефон, розпорядившись викраденим на власний розсуд. У своїх показаннях потерпілий зазначив, що був зупинений обвинуваченою ОСОБА_7 і під час розмови із нею

відчув удар в голову з боку, від якого впав на землю, відчув ще 3-4 удари, бачив обличчя нападника, коли той його «тримав за шию в захват», щоб він не міг кричати, а обвинувачена у нього з кармана штанів дуже швидко викрала грошові кошти та мобільний телефон.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що у ході розгляду даної справи поза розумним сумнівом встановлено наявність у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 попередньої домовленості саме на вчинення відкритого заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а відтак кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України є правильною.

Щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкція ч.4 ст.186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно матеріалів кримінального провадження при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання місцевий суд у повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, дані про особу винної, яка в силу ст. 89 КК України не судима, її вік, те, що вона не перебуває на наркологічному та психіатричному лікарських обліках, суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштована, постійних доходів не має, тривалий час займається жебрацтвом, незаміжня, за місцем проживання характеризується як особа скарги та зауваження на поведінку якої не надходили, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України у мінімальному розмірі, встановленому у санкції інкримінованого їй злочину, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Повне визнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому злочині під час апеляційного розгляду справи, про що остання зазначила в апеляційній скарзі, колегія суддів приймає до уваги, однак у даному випадку ця обставина у сукупності із наведеним вище даними та обставинами не дає правових підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України та призначення їй покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 4 ст. 186 КК України, чи іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції цієї статті.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час судового розгляду справи місцевим судом обвинувачена ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, не визнавала та неодноразово змінювала свої показання.

З приводу апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про пом`якшення обраного йому покарання колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевий суд у повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, дані про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, його вік, те, що він не перебуває на наркологічному та психіатричному лікарських обліках, суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, за місцем проживання характеризується як особа скарги та зауваження на поведінку якої не надходили, є батьком двох малолітніх дітей, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому, місцевий суд обґрунтовано врахував відсутність даних про те, що двоє малолітніх дітей, батьком яких згідно свідоцтв про народження є ОСОБА_6 , знаходяться під опікою чи на утриманні саме обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо апеляційних доводів ОСОБА_6 про перебування на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та вагітної дружини, то такі доводи жодними доказами не підтверджено.

Крім цього, колегія суддів враховує, що незважаючи на доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, останній як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, своєї вини у скоєному фактично не визнав.

Наведене у свою чергу спростовує також апеляційні доводи ОСОБА_6 про те, що у поліції він все розповідав та показував. При цьому, згідно обвинувального акта на досудовому розслідуванні не було встановлено такої обставини як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Факт добровільного відшкодування потерпілому заподіяних збитків, як покликається обвинувачений в апеляційній скарзі, було враховано місцевим судом як обставину, яка пом`якшує покарання.

Щодо позиції потерпілого про призначення обвинуваченим покарання, то потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні місцевого суду зазначив, що хоча матеріальних претензій до обвинувачених він не має, проте вважає, що за вчинене вони заслуговують на покарання, при цьому на суворому покаранні не наполягав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.186 КК України у мінімальному розмірі, встановленому у санкції інкримінованого йому злочину, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч.4 ст.186 КК України, чи іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених не містять правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: