Справа № 603/194/23
Провадження № 1-кп/603/33/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року Монастириський районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастириська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 01.04.2023 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залісся Монастириського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який не працює, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 в період часу з 12:56 год до 17:00 год 10 лютого 2023 року знаходився за місцем проживання потерпілого ОСОБА_5 , а саме у будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_5 у цей час спав на дивані в кімнаті даного будинку, тоді у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, які знаходились на картковому рахунку потерпілого ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння неналежними йому грошовими коштами та подальше використання їх для власних потреб, тобто, переслідуючи корисливі мотиви та мету, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в період часу з 12:56 год до 16:56 год 10 лютого 2023 року, таємно, достовірно знаючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння і спав, взяв із дерев`яного столу в спальній кімнаті належний потерпілому сенсорний мобільний телефон марки «Теспо» Spark та дав його своєму синові ОСОБА_7 , сказавши, що ОСОБА_5 просив здійснити переказ грошових коштів з мобільного додатку «Privat24» на картковий рахунок, який належить ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 , не будучи обізнаним про наміри батька - обвинуваченого ОСОБА_3 на крадіжку грошових коштів потерпілого ОСОБА_5 , зайшовши з мобільного телефону потерпілого марки «Теспо» Spark у мобільний додаток «Privat24», здійснив переказ із карткового рахунку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , грошових коштів двома транзакціями на картковий рахунок AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , а саме о 12:56 год здійснив переказ грошових коштів у сумі 6030,00 грн, о 13:00 год здійснив переказ грошових коштів у сумі 3618,00 грн.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 покинули житловий будинок ОСОБА_5 і пішли до банкомату, де обвинувачений ОСОБА_3 дав своєму сину ОСОБА_7 банківську картку, яка належить ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 , не будучи обізнаним про наміри батька ОСОБА_3 на крадіжку грошових коштів ОСОБА_5 , зняв грошові кошти в сумі 9600,00 грн та віддав їх батькові - обвинуваченому ОСОБА_3 .

У подальшому, переслідуючи корисливі мотиви, обвинувачений ОСОБА_3 повернувся до житлового будинку потерпілого ОСОБА_5 разом із своїм сином ОСОБА_7 , де, скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, сказав своєму синові ОСОБА_7 , що ОСОБА_5 просив здійснити переказ грошових коштів з мобільного додатку «Privat24» на картковий рахунок, який належить ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 , не будучи обізнаним про наміри батька ОСОБА_3 на крадіжку грошових коштів потерпілого ОСОБА_5 , зайшовши з мобільного телефону потерпілого марки «Теспо» Spark у мобільний додаток «Privat24», здійснив переказ із карткового рахунку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , грошових коштів однією транзакцією на картковий рахунок AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , а саме о 16:56 год здійснив переказ грошових коштів у сумі 5025,00 грн.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_7 покинули житловий будинок потерпілого ОСОБА_5 і пішли до банкомату, де обвинувачений ОСОБА_3 дав своєму синові ОСОБА_7 банківську картку ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 , не будучи обізнаним про наміри батька ОСОБА_3 на крадіжку грошових коштів ОСОБА_5 , зняв грошові кошти в сумі 5000,00 грн та віддав їх батькові - обвинуваченому ОСОБА_3 .

У подальшому обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 14 673 грн.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, та відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суду пояснив, що за зазначених в обвинувальному акті обставин він, перебуваючи у приміщенні жилого будинку потерпілого ОСОБА_5 , вирішив скористатися тим, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння і спить, та викрасти з його рахунку грошові кошти за допомогою мобільного телефону. З цією метою він сказав своєму синові, що ОСОБА_5 попросив здійснити переказ грошових коштів зі свого рахунку через мобільний додаток та зазначив суму коштів. Після цього, як син через мобільний додаток потерпілого здійснив переказ коштів на рахунок його дружини ОСОБА_8 , вони з сином зняли кошти у банкоматі. Так відбувалося двічі, в загальному було викрадено 14 673 грн, які він витратив на власні потреби.

У вчиненому щиро кається та шкодує про вчинене. Просив вибачення у потерпілого за скоєне, спричинену шкоду пообіцяв відшкодувати. Просить суд його суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, суду пояснив, що того дня у нього вдома гостював ОСОБА_3 та його сусід, він вжив алкогольні напої і заснув, прокинувся вже наступного ранку та в подальшому виявив крадіжку грошових коштів з його банківського рахунку на суму 14 673 грн. Спричинена йому матеріальна шкода не відшкодована, щодо міри покарання обвинуваченого, покладається на думку суду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, а також порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65, 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, а також особу винного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та під наглядом у лікаря - психіатра не перебуває, сімейний стан - одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи вищевказане, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, із врахуванням думки потерпілого щодо міри покарання, суд приходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.

Водночас, з урахуванням вищевказаних обставин, даних про особу обвинуваченого, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнення останнього від відбування призначеного судом покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме меті покарання, наведеній у ст. 50 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати - відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

ОСОБА_1