Справа № 461/3768/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/306/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7

встановила:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку.

Не погоджуючись з цією ухвалою адвокат ОСОБА_6 захисник засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати, задоволити подане ним у порядку ст.ст. 537 та 539 КПК України клопотання у якому він просив зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання призначеного у кримінальному провадженні № 0000805 (справа № 462/19/20) за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року, яким останнього засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, весь строк перебування ОСОБА_7 під вартою (строк попереднього ув`язнення) у межах кримінального провадження № 0000426 від 24 квітня 2019 року (справа № 463/4221/20) з 26 листопада 2019 року і до фактичного звернення до виконання вироку від 22 липня 2021 року.

В обґрунтування вказує, що у провадженні Залізничного районного суду м. Львова знаходилося кримінальне провадження № 0000805 від 15 листопада 2019 року (справа № 462/19/20) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

22 липня 2021 року у вказаному кримінальному провадженні постановлено вирок, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на З (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

10 червня 2022 року Львівським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою зазначений вище вирок Залізничного районного суду м. Львова залишено без змін.

Як вбачається з листа Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19 № 9 1154 від 02 березня 2023 року, ухвала надійшла для виконання 30 червня 2022 року.

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова (суддя ОСОБА_9 ) знаходиться кримінальне провадження № 0000426 від 24 квітня 2019 року (справа № 463/4221/20) : обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 - ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 - ч.3 ст.307, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч. ч. 2, 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 - ч. 2 ст. 317 КК України. Обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні є також і інші особи.

З матеріалів зазначеного кримінального провадження, а також з інших документів, вбачається, що ОСОБА_7 обирався та неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, аж до 26 липня 2022 року, коли Залізничним районним судом м. Львова у межах кримінального провадження № 0000426 від 24 квітня 2019 року (справа № 463/4221/20) постановлено ухвалу про тимчасове залишення ОСОБА_10 в установі виконання покарань №19.

У зв`язку з цим ОСОБА_7 , згідно ухвал слідчого судді та суду у кримінальному провадженні № 0000426 від 24 квітня 2019 року, знаходився під вартою з 26 листопада 2019 року по 26 липня 2022 року.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

В цей же час, ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення не був зарахований у строк покарання у справі № 462/19/20.

Виходячи з наведеного, під час виконання вироку виникли протиріччя та сумніви щодо початку строку відбуття покарання ОСОБА_7 , які підлягають вирішенню у порядку ст.ст. 537 та 539 КПК України.

Зважаючи на викладене, оскільки до ОСОБА_7 у кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то він є особою до якої застосовано попереднє ув`язнення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання уразі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При цьому, звертає увагу, що законодавець у частину 5 ст.72 КК України не включив будь-яких умов, яких необхідно було б дотримуватися для зарахування особі строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Це стосується і вигаданої судом першої інстанції умови про те, що за ч.5 ст.72 КК України зарахуванню підлягає лише попереднє ув`язнення, яке застосовувалося до особи у тому ж кримінальному провадженні, у якому особу засуджено.

Вказує, що якщо б законодавець вважав так само, як вважає суд першої інстанції, він би цю умову обов`язково включив у ч.5 ст.72 КК України.

На підтвердження цієї позиції наголошує, що у один період ч.5 ст.72 КК України дійсно містила умову про те, що зарахування строку попереднього ув`язнення можливе лише тоді, коли особу засуджено саме у тому ж кримінальному провадженні у якому щодо неї застосовувалося попереднє ув`язнення.

Так, ч.5 ст.72 КК України, у редакції від 24 грудня 2015 року, вказувала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Однак, зазначена редакція ч.5 ст.72 КК України вже не діє, а у чинній редакції, як зазначено вище, такої умови немає.

Що ж до покликання суду першої інстанції на норми ст. 131 КПК України, які вказують, що заходами забезпечення є запобіжні заходи і що заходи забезпечення застосовуються у конкретному кримінальному провадженні, то ці норми не можуть застосовуватися до порушеного ним питання.

Застосування та зарахування це цілком різні поняття, які, за жодних умов, не є синонімами.

Підкреслює, що ч.5 ст.72 КК України є єдиною у чинному законодавстві України нормою, яка регламентує процедуру зарахування строку попереднього ув`язнення, а тому враховуватися можуть лише умови для зарахування викладені виключно у цій нормі.

В судове засідання адвокат ОСОБА_6 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, подав клопотання про проведення судового засідання без його участі. З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі адвоката ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав заперечив подану апеляційну скаргу, думку засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону суддя суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дотримався в повному обсязі.

Встановлено, що вироком Залізничного районного міста Львова від 22 липня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

У вказаному коримінальному провадженні ОСОБА_7 запобіжний захід необирався.

Строк відбування покарання суд ухвалив рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 червня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2023 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вирок суду звернено до виконання 30.06.2022, що вбачається із листа «Львівської установи виконання покарань (№19)» від 02.03.2023, №9/1154. Невідбута частина ОСОБА_7 покарання станом на 02.03.23р. становить 3 роки 3 місяці та 22 дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який застосовується не в будь-якому кримінальному провадженні, а з метою досягнення дієвості саме цього провадження, тобто кримінального провадження, в межах якого запобіжний захід обирається.

Відтак, при вирішенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення, суд першої інстанції слушно звернув увагу, що під час досудового розслідування та судового провадження у кримінальному провадженні № 0000805 (справа № 462/19/20) ОСОБА_7 не був затриманий та до нього не застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, тобто, попереднє ув`язнення за вироком Залізничного районного міста Львова від 22 липня 2021 року не застосовувалося.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави для зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення у межах кримінального провадження № 0000426 від 24 квітня 2019 року (справа № 463/4221/20) в строк відбування покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000805 (справа № 462/19/20).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Отже, апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування ухвали, й колегія суддів визнає таку необґрунтованою.

За таких обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4