У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 3 ст. 357 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000581.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8 ,

підозрюваний - ОСОБА_5 ,

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31.08.2023 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистої поруки ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, змінити підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянтів.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, та невмотивованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Зазначає, що слідчий суддя дійшов висновку, що підозра обґрунтована лише частково, а саме в частині вчинення розбою та викрадення банківської карти, при цьому, послався на ті ж самі докази, які стали підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також пов`язав обґрунтованість підозри з вилученням у підозрюваного ножа за яким призначено експертизу. Проте, після спливу певного проміжку часу обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення не може бути виправданням тримання особи під вартою, а тому суду, у разі задоволення клопотання про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави або ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вважає, що заява потерпілого не є доказом у розумінні положень ст. 84 КПК України, а тому є невірним посилання на неї, як на підставу обґрунтованості підозри. Показання інших підозрюваних є сумнівними, через їх однаковість в деталях, та через те, що допит кожного з них проводився протягом 10 хв., тобто є підстави вважати, що показання інших підозрюваних були попередньо складені та скореговані стороною обвинувачення.

На думку апелянта, прокурором не надано підтвердження того, що стосовно знайденого у ОСОБА_5 ножа призначена експертиза, а тому це не може вважатися вагомою підставою для продовження запобіжного заходу.

Крім того, слідчим та прокурором не доведено наявності обставин, на підставі яких вони дійшли висновку про наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду або незаконного впливу на підозрюваних. Слідчий суддя належним чином не оцінив існування таких ризиків, а їх наявність встановив лише на основі суворості можливого покарання, що суперечить практиці ЄСПЛ. Крім того, слідчим суддею не перевірені та не обґрунтовані обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 не погоджуючись з рішенням слідчого судді зазначає, що при винесенні ухвали суд не прийняв до уваги той факт, що надані докази про вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення, не доводять винуватості ОСОБА_10 , і слідство не впевнене в тому чи було скоєно відносно потерпілого кримінальне правопорушення.

Наголошує на тому, що судом, при винесенні ухвали, не прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини.

Апелянт вважає, що доводи сторони обвинувачення про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, не підтверджуються наданими суду матеріалами.

Захисник вказує на те, що відомості, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики невиконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків відсутні, а зважаючи на дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, застосований запобіжний захід є занадто тяжким.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом відділу поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000581 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 3 ст. 357 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.05.2023 р. в період часу з 22.00 год. по 22.06 год. (точного часу не встановлено), ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , діючи за попереднього змовою, перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, напроти буд. 207, поблизу трамвайної зупинки «Маршала Василевського» (точної адреси не встановлено), діючи в умовах воєнного стану, з єдиним умислом, направленим на заволодінням чужим майном, з корисливих мотивів, напали на ОСОБА_13 . Застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_5 наніс удар рукою по обличчю потерпілого та застосувавши заздалегідь підготовлений предмет, а саме ніж, від якого ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани верхньої губи та крила носу, ран обох верхніх кінцівок. ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 заволоділи майном потерплого, зокрема грошовими коштами у сумі 11 000 грн. та 100 доларів США, монетою номіналом 2 євро, зарядним пристроєм до телефону, навушниками вартістю 1 500 грн.; електронною сигаретою вартістю 1 000 грн. та іншим майном, чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 , майнової шкоди на загальну суму 19169 грн.

Після чого ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи про вік неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 маючи психологічний вплив на них, у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, умисно, з метою втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність, в ході спільної бесіди щодо можливості вчинення розбійного нападу, шляхом переконань та умовлянь, схилив неповнолітніх до спільного вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_13 , який останні вчинили 14.05.2023 р., діючи за попередньою змовою між собою.

31.05.2023 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.06.2023 р. відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.07.2023 р.

09.06.2023 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність, ч. 1, 3 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів та незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, на даний час закінчити досудове розслідування до спливу дії попередньої ухвали суду не є можливим.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, вчиненого в умовах воєнного стану, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, дані про особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та впливу на інших підозрюваних, доведення прокурором того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали неможливо, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з частиною 2 даної статті, є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримано в повному обсязі.

Вирішуючи питання про необхідність продовження застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 , окрім іншого, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, згідно яким, останній фактично був організатором вчинення кримінальних правопорушень та втягнув у незаконну діяльність неповнолітніх, тобто мав на них певний вплив, тому ризик незаконного впливу на інших підозрюваний не зменшився та не відпав.

За наведеного, доводи захисників про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того слід зазначити, що наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, його громадська діяльність, чисельні позитивні характеристики, професійне зайняття спортом не стримали ОСОБА_5 від вчинення дій, які є підставою обґрунтовано підозрювати його у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким, вчиненого в умовах воєнного стану.

За наведеного, доводи захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

Крім наведеного, матеріали клопотання слідчого містять дані про наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_5 під вартою, зокрема необхідністю отримання висновку молекулярно-генетичної експертизи, збирання даних, що характеризують особу підозрюваного, виконання вимог ст. ст. 290, 291 КПК України.

З урахуванням наявних ризиків, тяжкості кримінального правопорушення та покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, того, що прокурором доведено, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали неможливо, оскільки проведені не всі слідчі (розшукові) дії та є необхідність в отриманні висновку призначеної експертизи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Доводи захисників про те, що матеріали кримінального провадження не підтверджують винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на даній стадії судового розгляду не перевіряються, оскільки оцінка доказів, в тому числі, показань свідків, потерпілих та письмових доказів на предмет їх допустимості здійснюється судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Отже, правових підстав для скасування обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційний суд не вбачає, і вважає, що рішення слідчого судді про продовження відносно останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлене з дотриманням вимог закону, з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, а відтак підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не має, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3