Справа № 180/1015/20
Згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями в провадження колегії суддів Марганецького міського суду Дніпропетровської області: головуюча ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 28 грудня 2021 року надійшло об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч. 3 ст.307 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України.
В підготовчому судовому засіданні мною оголошено заяву про самовідвід.
23 травня 2023 року колегією суддів постановлено ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовлено.
Вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо постановленого судового рішення, виходячи з таких висновків.
Згідно п. 1 ч. 5 ст. 55 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
Перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, наводиться у статті 75 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого ч.3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 319 КПК України, яка передбачає незмінність складу суду, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
Оскільки, питання про склад суду одноособовий чи колегіальний, вирішується у підготовчому судовому засіданні, кримінальне провадження перебувало у судді ОСОБА_1 з 19 серпня 2020 року по грудень 2021 року, проводився розгляд по суті, допитані свідки, дослідженні докази, то підстав, передбачених діючим КПК України, для передачі кримінального провадження на розгляд колегії , на мою думку, не було.
З цієї підстави мною заявлено самовідвід.
В ухвалі суду колегія суддів дійщла висновку про заявлення самовідвіду з підстав , що є сумніви у неупередженості складу колегії суддів, при цьому з цієї підстави заява про самовідвід не подавалась.
Відповідно до ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається :
суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається;
встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів;
мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
В ухвалі не зазначені встановлені судом обставини, докази, мотиви неврахування моїх доводів, викладених в заяві. Також не зазначені мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.
Фактично судом не розглянуто мою заяву, оскільки судом розглянуто заяву, посилаючись на ч.4 ст.75 КПК України, а заява мною подавалась з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.75 КПК України.
Вважаю необхідним зазначити, що відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Згідно положень Кодексу суддівської етики, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.
Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.
Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків. Обґрунтування самовідводу не може піддаватися сумніву.
Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 від 27 липня 2006 року) визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості.
Відповідно до статті 8 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Частиною 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Згідно пункту 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.
Так, при винесенні судових рішень судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Сутністю норм КПК України, покликаних врегулювати порядок та підстави відводу та самовідводу суддів, полягає в необхідності забезпечення розгляду кримінальних проваджень неупередженим та безстороннім судом та усунення від такого розгляду тих суддів, які з об`єктивних чи суб`єктивних причин не можуть бути незалежними в прийнятті певного рішення.
Відповідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.
Враховуючи викладене, вважаю, що заява про самовідвід підлягала задоволенню, а фактично заява про самовідвід не розглянута.

Суддя: