Номер провадження: 11-сс/813/862/23
Справа № 946/1479/23, 1-кс/946/519/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року щодо застосування запобіжного заходу стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, в останнє:

- 17.01.2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. В силу ч. 4 ст. 70 КК України приєднано частину невідбутого покарання у вигляді 7 місяців позбавлення волі за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 24.10.2016, яким був засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття призначено 5 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.01.2021 у зв`язку з відбуттям покарання;

- на теперішній у Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області на розгляді знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000318 від 07.04.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, рішення по якому не прийнято,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України,

встановив:

В провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходились матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001105 від 17.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

21.02.2023 року ОСОБА_8 заочно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 28.02.2023 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0001105, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Постановою старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 01.03.2023 року ОСОБА_8 оголошено у розшук.

Постановою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області від 22.03.2023 року, із кримінального провадження №0001105 від 17.11.2022 року виділено в окреме провадження за №0000390.

Постановою заступника начальника СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 23.03.2023 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 22.03.2023 року зупинено.

26.04.2023 року ОСОБА_8 затриманий, в порядку ст.191 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді від 28.02.2023 року.

Постановою старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 27.04.2023 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 22.03.2023 року за підозрою ОСОБА_8 відновлено.

Постановою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури від 27.04.2023 року, матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 22.03.2023 року та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000530 від 27.04.2023 року за ч.1 ст. 304 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження та присвоєно №0000390.

27.04.2023 року ОСОБА_8 повідомлений про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.304 КК України, за обставин, викладених у клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді.

На підставі вищезазначеного, старший слідчий СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором ОСОБА_6 клопотанням, яке в подальшому доповнив старший слідчий ОСОБА_11 , погоджене прокурором ОСОБА_9 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.304 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, досудове розслідування було зупинено та оголошено у розшук підозрюваного, оскільки останній переховувався від органу досудового розслідування та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 25.05.2023 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому дій, а також на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема визнав недоведеним органом досудового розслідування ризиків, передбачених п.1 ч. 1 ст. 177 КПК та у судовому засіданні не було доведено факту, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку підозрюваного. Крім того, слідчий суддя зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 отримав лише 27.04.2023 року, та інших доказів виклику останнього до слідчого для отримання підозри матеріали кримінального провадження не містять, що ставить під сумнів факт переховування підозрюваного від органу досудового розслідування.

Врахувавши дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання на території Одеської області, наявність міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов висновку про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити в повному обсязі клопотання слідчого, з доповненнями про застосування запобіжного заходу та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Прокурор вказує, що слідчим суддею не в повній мірі оцінені обставини кримінального провадження, особу підозрюваного, який переховувався від органу досудового розслідування після повідомлення йому про підозру та безпідставно обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який на думку прокурора, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. Прокурор стверджує, що слідчим суддею не враховано тяжкість вчинення злочинів та доведеність встановлених ризиків.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181, 183 КПК.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкриміновані йому злочини та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Одночасно слідчий суддя не погодився з доводами клопотання органу досудового розслідування про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов висновку про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК, що свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що підозрюваний має постійне місце проживання на території Одеської області, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, а також послався не доведення прокурором ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів, що ОСОБА_8 , до отримання підозри, викликався до слідчого та знав про наявність кримінального провадження №0001105, з якого в подальшому було виділено кримінальне провадження №0000390 від 22.03.2023 року, тобто, можна зробити висновок, що підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування.

Одночасно, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Доводи прокурора про існування потреби у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційним судом визнаються безпідставними, з огляду на таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підозрюваний особисто та за першим викликом з`явився до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій останній просив застосувати до ОСОБА_8 найсуворіший запобіжний захід.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризики можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконно впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином повністю не виключаються, але вони, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором не доведено та є суто абстрактним.

В суді апеляційної інстанції прокурор не надав суду доказів реального існування, заявлених в клопотанні та в апеляційній скарзі ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на нього обов`язків, а також доцільності зміни такого запобіжного заходу огляду на закінчення 25.05.2023 року строків досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд звертає увагу, що прокурор не позбавлений права заявити клопотання під час підготовчого провадження в даній справі про застосування відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу, з обґрунтуванням підстав для його застосування.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням лише на тяжкість обвинувачення, за відсутністю порушень підозрюваним умов перебування під домашнім арештом, не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень положень КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_10 погодженого прокурором ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_8 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4