Провадження №1-кп/201/313/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004677 від 14.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 110 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження № 0004677 від 14.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 110 КК України в якому відносно обвинуваченого обрано найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурором подано клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, яке розглядається судом в порядку абз. 5 п. 20-5 Перехідних положень КПК України головуючим суддею одноособово.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких відноситься до особливо тяжких і в даний час наявні ризики визначені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та усвідомлює, що може понести покарання виключно у виді позбавлення волі, також він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити свою злочинну діяльність і так як ризики є очевидними, а законом заборонено обирати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, то прокурор просить застосувати найсуворіший запобіжний захід.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на те, що всі докази досліджено і єдиний доказ не досліджений це показання свідка, який перебуває під вартою. Тобто обвинувачений ніяк не може перешкоджати встановленню істини у справі. З 2014 року дати ймовірного вчинення злочину обвинуваченим останній не вчиняв жодних протиправних дій, а тому ризик продовження злочинної діяльності відсутній. Що стосується ризику уникнення суду, то він мінімальний, так як пересування по країні обмежено, а виїзд за кордон взагалі заборонено. Враховуючи викладене сторона захисту просила обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вирішуючи клопотання прокурора суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, і підозра трансформувалась в обвинувачення, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає встановленим наявність ризику того, що обвинувачений може намагатись уникнути суду, так як останній обвинувачуються у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально і ця обставина є суттєвою, так як може спонукати до уникнення від правосуддя.

Тим паче, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину пов`язаного з участю в терористичній організації «ДНР», яка в даний час у співучасті з ЗС РФ здійснює активні бойові дії на межі в м. Покровського, де проживає обвинувачений, що підвищує ризик уникнення обвинуваченим суду шляхом переходу за лінію розмежування бойових дій.

Цей ризик також підсилюється самим фактом воєнного стану і проживання обвинуваченого на лінії розмежування, що значно спрощує уникнення суду ніж в мирний час.

При цьому доводи захисту щодо мінімальності цього ризику неспроможні, так як у воєнний час уникнути суду легше ніж в мирний незважаючи на заборону виїзду за кордон, адже перетинання лінії зіткнення обвинуваченим важко проконтролювати в умовах бойових дій.

Також не виключений ризик продовження злочинної діяльності обвинуваченим, так як воєнний стан, роль терористичної організації «ДНР» в збройній агресії РФ, дозволяють обвинуваченому в разі переходу лінії розмежування продовжити дії в яких він обвинувачується, або ж вчинити нові кримінально карані дії направлені проти національної безпеки України.

Тим паче цей ризик підтверджений наявністю обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке розглядається у Красногвардійському районному суді м Дніпропетровська.

Що стосується доводів прокурора про те, що обвинувачений може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, то суд їх не приймає до уваги, так як прокурор не вказав яким саме чином може бути здійснена така перешкода і, відповідно, не довів наявність вказаного ризику.

Слід звернути увагу, що відсутність цього ризику суд встановлює вже вп`яте , однак обґрунтування прокурора не змінюються.

Таким чином суд встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу суд врахує вищевказані ризики, те що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховує: вік та стан здоров`я обвинуваченого, негативних даних про який немає; його соціальні зв`язки, які є доволі міцними, оскільки він проживає в м. Покровськ у власному будинку з дружиною і офіційно працевлаштований; те що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини злочинів описані в обвинувальному акті, наявність іншого обвинувачення в тяжкому злочині.

Враховуючи викладене, а також вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, яка передбачає можливість застосування єдиного запобіжного заходу у даному випадку у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне строк тримання під вартою продовжити.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 314, 315, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 03 вересня 2023 року без права внесення застави.

Повний текст ухвали буде оголошено 06.07.2023 о 10:10 годині.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строків тримання під вартою в п`ятиденний строк з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченими в п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1