Справа №592/3903/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/670/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/3903/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.10.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) раніше судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість та пом`якшити призначене судом покарання, оскільки суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої матеріальної шкоди, відсутність претензій з боку потерпілої та тяжких наслідків від дій ОСОБА_9 . Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Крім того, обвинувачений страждає на інфекційні хвороби, перебував на стаціонарному лікуванні, має батьків з інвалідністю та перебуває на обліку внаслідок вживання декількох психоактивних речовин.

05.05.2023 від захисника ОСОБА_10 надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке обґрунтоване тим, що за вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні крадіжки майна 27.03.2018, у зв`язку з чим на даний час наявні підстави, передбачені ст. 49 КК для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.10.2022 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і йому призначене покарання у виді арешту на строк три місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2018 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців. Стягнуто на користь держави процесуальні витрати в сумі 429,00 грн.

Згідно вироку, 27.03.2018 близько 16:00 ОСОБА_9 , перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У ході спілкування останньому стало зле, ОСОБА_9 провів його до іншої кімнати, де побачив мобільний телефон, який лежав на ліжку, та умисно, повторно, взяв мобільний телефон марки «LENOVO А 6000» у чохлі синього кольору вартістю 1944,11 грн, поклав до правої кишені штанів та залишив приміщення квартири.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, апеляційної скарги без задоволення, а в задоволенні клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності просив відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги та клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга та клопотання задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії нетяжких злочинів, особу винного, його вік. Зокрема, ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не перебував на обліку у лікаря психіатра, перебував на обліку у лікарів-наркологів, має хронічне захворювання, батьків похилого віку з інвалідністю, які потребують допомоги. При цьому обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді арешту у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК і правильно визначив остаточне покарання ОСОБА_9 із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.10.2022, більш суворим покаранням за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2018, оскільки останнім вироком ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК із застосуванням положень ст. 70, 71 КК до двох років шести місяців позбавлення волі, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185 КК, вчинене 27.03.2018, тобто, до постановлення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2018.

На переконання колегії суддів визначене судом першої інстанції покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Посилання сторони захисту на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_9 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдану матеріальну шкоду, у зв`язку з чим відсутні претензії з боку потерпілої та тяжких наслідків від його дій, страждає на інфекційні хвороби, перебував на стаціонарному лікуванні, має батьків з інвалідністю та перебуває на обліку внаслідок вживання психоактивних речовин, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини судом ураховані та узяті до уваги при призначенні покарання у сукупності також і з іншими фактичними обставинами провадження.

Щодо клопотання захисника про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строку давності, то згідно ст. 44 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, тобто за змістом ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, які залежать від тяжкості правопорушення (ст. 49 КК).

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК передбачено покарання у виді арешту на строк від 3-х до 6-ти місяців або обмеження волі на строк до 5-ти років або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно класифікації, наведеній у ст. 12 КК, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК, відноситься до категорії нетяжкого злочину.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Беручи до уваги реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, убачається, що 06.07.2018 кримінальне провадження було зупинене у зв`язку з переховуванням підозрюваного та оголошенням його в розшук. Потім провадження неодноразово відновлювалося у зв`язку з необхідністю проведення слідчих (розшукових) процесуальних дій та знову зупинялося і лише 14.06.2022 було відновлене та 27.06.2022 обвинувальний акт з відповідними додатками був направлений до суду, тому клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строку давності задоволенню не підлягає, так як були наявні підстави для зупинення перебігу давності кримінального провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_9 від досудового розслідування.

Таким чином, призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, не становить «особистий надмірний тягар», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.10.2022 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Відмовити в задоволенні клопотання захиснику ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4