Справа № 496/3101/22
Провадження № 1-кп/496/276/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Джугастрово Іванівського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, з загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.07.2003 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 02.11.2006 умовно-достроково, невідбутий строк: 1 рік 6 місяців 28 днів;

- 15.08.2008 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 6 місяців 48 днів. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Біляївського районного суду змінено, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця. Звільнений 27.05.2011 р. по відбуттю строку покарання;

- 10.10.2017 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 29.05.2020 року умовно-достроково, невідбутий строк: 1 рік 26 днів;

- 05.07.2022 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 162 КК України до обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст.. 75 КК України звільнений з випробувальним строком на 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 у нічний час з 05.06.2022 року на 06.06.2022 року (під час судового розгляду встановлено, що дата 14.06.2022 року була вказана помилково), маючи не зняту та не погашену судимість, діючи повторно, перебуваючи біля будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , обрав об`єктом злочинного посягання майно, яке знаходилось на території подвір`я будинку за вказаною адресою. Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого продовжено Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022 р., діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_6 через паркан переліз на територію домоволодіння за вказаною вище адресою, через незачинені ворота приміщення гаражу, проник до середини гаражу вказаного вище домоволодіння, де остаточно визначив предметом злочинного посягання та таємно викрав бензопилку «Дніпро-М БП-4520», вартістю 4000 гривень, що належить ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_6 разом з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 4000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 себе винним не визнав та пояснив, що 07.06.2022 року вранці він разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пили чай за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, приблизно о 10:30 годин до нього приїхав ОСОБА_11 , постукав у двері та попросив залишити у обвинуваченого бензопилку, повідомивши, що зазначену бензопилку він вкрав у ОСОБА_7 . Також ОСОБА_11 повідомив, що має п`ятилітрову каністру вина, яку він запропонував обвинуваченому. Обвинувачений погодився залишити бензопилку у себе в помешканні. В ході розмови з ОСОБА_11 останній детально розповів про всі обставини вчинення злочину. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не були свідками розмови з ОСОБА_11 , однак бачили, як він приїжджав. Свою провину на стадії досудового розслідування обвинувачений визнав під тиском, так як органи поліції застосовували до нього фізичне насильство, залишивши на його тілі синці та гематоми. На стадії досудового розслідування про своє побиття нікому не повідомив, так як мав намір повідомити про зазначені факти лише суду під час судового розгляду. Обвинувачений також повідомив, що визнав вину у скоєнні кримінального правопорушення, бо думав, що поверне потерпілій бензопилу і його не будуть притягувати до кримінальної відповідальності. Обвинувачений також повідомив, що думав отримати три роки позбавлення волі за таємне викрадення з проникненням до сховища, відбуде один рік покарання та буде умовно-достроково звільнений від відбування покарання. Обвинувачений вирішив сказати про його непричетність до скоєного кримінального правопорушення у момент, коли йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Якщо би до обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, він продовжив би стверджувати, що викрадення бензопилки вчинив він. Просить винести виправдувальний вирок щодо нього.

Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується зібраними в справі доказами, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила у судовому засіданні, що у ніч з 05.06.2022 року на 06.06.2022 року за її місцем мешкання невідома особа проникла до приміщення літньої кухні, залишивши сліди зламу, а також проникла до гаражу, звідки таємно викрала бензопилку «Дніпро-М БП-4520», вартістю 4000 гривень, а також дві пластмасові ємності з вином та соняшниковою олією. Приблизно через кілька днів після вказаних подій вона встановила камери відеоспостереження за місцем її мешкання. Надалі, у ніч з 12.06.2022 року на 13.06.2022 року невідома особа здійснила спробу проникнення до приміщення літньої кухні за місцем її мешкання. Переглянувши через декілька днів відеозапис з камер спостереження за ніч з 12.06.2022 року на 13.06.2022 року, потерпіла побачила малознайомого їй чоловіка, якого за допомогою знайомих надалі ідентифікувала як ОСОБА_6 , жителя села Кагарлик, після чого звернулась до органів поліції із заявою про вчинення крадіжки. Під час додаткової дачі показань потерпіла повідомила, що протягом тижня кожного дня 06.06.2022 року її сусід, покійний ОСОБА_12 , допомагав їй з п`ятої години ранку до шостої години вечора сапати соняшник на належній їй земельній ділянці;

- показами свідка ОСОБА_13 , яка пояснила у судовому засіданні, що вона є матір`ю покійного ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідок повідомила, що у червні 2022 року її син, ОСОБА_12 , повідомив, що його сусідка, ОСОБА_15 показала йому відеозапис із чоловіком, який намагався проникнути у приміщення, розташовані за її місцем мешкання, в якому він чітко впізнав ОСОБА_6 . Також, свідок повідомила, що ОСОБА_12 мав у власності дві бензопилки, до кримінальної відповідальності він не притягався.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 30.06.2022 року, відповідно до якого оглянуто прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 , огляд проводився за участю власниці будинку ОСОБА_7 , оглянуто приміщення гаражу, що розташований напроти воріт, встановлено, що бензопилка знаходилась у гаражі на землі зліва, на вікні літньої кухні виявлено сліди зламу, на склі вікна виявлено та вилучено три папілярні сліди пальців рук, з фототаблицею за фактом крадіжки бензинової пили у ОСОБА_7 (т.1 а.с. 144-146, 147-150);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.07.2022 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_6 під час якого обвинувачений ОСОБА_6 добровільно показав як проникнув на територію домоволодіння потерпілої через паркан, далі проник до гаражу та таємно викрав бензопилку, вказавши на її розташування зліва від входу на землі (том 1, а.с. 152-156);

- протоколом огляду місця події від 01.07.2022 року, відповідно до якого оглянуто територія біля будинку АДРЕСА_3 , у присутності ОСОБА_6 , який добровільно видав бензинову пилу «Дніпро -М БП-4520» та вказав, що вказану бензопилку він таємно викрав в одному із приватних будинків у гаражу за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 158-160);

- товарним чеком від 02.06.2019 року на придбання бензопилки «Дніпро -М БП-4520» вартістю 4000 гривень(том 1, а.с. 162);

- висновком експерта №СЕ-19/116-22/10713-Д від 08.07.2022 року, трасологічної експертизи за спеціальністю «дактилоскопічні дослідження», відповідно до якого встановлено, що сліди пальців рук, вилучені під час огляду місця події від 30.06.2022 належать обвинуваченому ОСОБА_6 (том 1, а.с. 166-169);

- відеозаписами з камери спостереження за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_7 в ніч з 12.06.2022 на 13.06.2022, на яких зафіксовано чоловіка , якого за зовнішніми рисами можливо ідентифікувати як обвинуваченого ОСОБА_6 . Обвинувачений підтвердив, що на відеозаписах присутній саме він.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його невинуватості у вчинені даного кримінального правопорушення, те, що він не вчиняв вказаних дій, а крадіжку вчинив ОСОБА_12 , а він лише погодився зберігати викрадену бензопилу, то суд оцінює їх критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, спростовуються наведеними вище доказами та показами свідків та є обраним способом його захисту.

Окрім цього, за результатом службового розслідування за фактом здійснення тиску морального, фізичного та психічного характеру зі сторони працівників поліції, відповідні факти не знайшли свого підтвердження. Так, у висновку службового розслідування від 04.05.2023 року порушень з боку працівників ОРУП №2 ГУНП в Одеській області не встановлено (т.2 а.с. 2-5).

Також суд погоджується з твердженнями прокурора у судових засіданнях, що під час дослідження відеодоказів, на відеозаписах проведення слідчого експерименту, огляду місця події від 01.07.2022 року, за участю ОСОБА_6 , на тілі останнього візуально відсутні сліди фізичного насильства, також він не звертався зі скаргами до правоохоронних органів та за медичною допомогою, також не повідомляв свого захисника про фізичний та психологічний тиск з боку працівників поліції.

Покази обвинуваченого щодо подій що мали місце вранці 07.06.2022 року спростовуються показами потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що ОСОБА_11 приблизно з 5:00 по 18:00 годин 07.06.2022 року допомагав їй сапати соняшник, а також показаннями свідка сторони захисту ОСОБА_8 .

Так, за клопотанням обвинуваченого та його захисника судом був допитаний у судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_8 , який повідомив, що він на початку червня 2022 року, точну дату не пам`ятає увечері розпивав спиртні напої за місцем мешкання ОСОБА_6 разом, де були присутні ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Також повідомив, що в червні 2022 року за місцем мешкання ОСОБА_6 не зустрічався ні з ОСОБА_9 ні з ОСОБА_10 . Жодними відомостями щодо причетності ОСОБА_11 до вчинення крадіжки за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_7 не володіє. ОСОБА_16 характеризує як чесну та добропорядну людину, яка не була здатна вчинення крадіжки.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши наведені вище докази по справі, суд переконався в тому, що допитані потерпіла, свідки, докладно, послідовно, переконливо, несуперечливо давали показання про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, їх показання є взаємодоповнюючими з іншими дослідженими доказами, що виключає можливість обмови обвинуваченого.

Крім того, захисником та обвинуваченим заявлялися клопотання про виклик до судового засідання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 щодо надання пояснень.

На підставі ч. 2 ст. 327 КПК України, суд сприяв виклику даних осіб до судового засідання, відповідно до місця мешкання, однак на адресу суду поверталися поштові повідомлення з відмиткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Також стороною захисту явка вказаних свідків не була забезпечена, тому, з метою не порушення вимог ст.. 22 КПК України, в подальшому було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про допит ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у якості свідків у судовому засіданні, які не були допитані у якості свідків під час досудового розслідування, а також не було заявлено клопотання про їх допит обвинуваченим та його захисником під час підготовчого судового засідання.

Суд прийшов до переконання, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його невинуватості є обраним способом захисту та обумовлені прагненням обвинуваченого уникнути відповідальності та покарання за скоєне.

Як роз`яснено в п. 17 постанови пленуму Верховного Суду УРСР № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, що вирішуються при постановленні вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, стан здоров`я, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває (т. 1 а.с. 178), раніше судимий (т. 1 а.с. 179), офіційно не працевлаштований, враховує його нейтральну характеристику за місцем проживання (т. 1 а.с. 177), разом з тим, суд звертає увагу, що він офіційно не працевлаштований, раніше був неодноразово судимий за аналогічний корисливий злочин, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин, ухилявся від явки до суду, тому суд прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та необхідно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті за якою кваліфіковані його дії.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Щодо застосування остаточного покарання ОСОБА_6 з урахуванням вироку Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2022 року, то суд враховує правові позиції та висновки щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній та новий - виконуються самостійно. Зазначене також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08.02.2022 року в справі № 673/370/19.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а саме: речові докази - бензопилку «Дніпро-М БП-4520» та товарний чек добровільно наданий потерпілою ОСОБА_7 на придбання нею у ФОП « ОСОБА_19 » бензопилки «Дніпро-М БП-4520» - повернути законному власнику ОСОБА_7 , при цьому скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2022 р.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.Цивільний позов по справі заявлений не був.

Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від відбування покарання, а більш м`який запобіжний захід не зможе відвернути цей ризик.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк основного покарання строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та обчислювати строк відбуття покарання з моменту його затримання, а саме: з 15 листопада 2022 року.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2022 року - виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишити попередній - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати по справі за проведення судових експертиз на загальну суму у розмірі 1510,24 грн.

Арешт на бензопилку «Дніпро-М БП-4520», яку було таємно викрадено у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , яка була вилучена 01.07.2022 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2022 р. скасувати.

Речові докази по справі: бензопилку «Дніпро-М БП-4520» та товарний чек добровільно наданий потерпілою ОСОБА_7 на придбання нею у ФОП « ОСОБА_19 » бензопилки «Дніпро-М БП-4520» повернути законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1