КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4166/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 363/3987/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора (ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 5 ст. 111-1 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000203 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на два місяці, тобто, до 21 серпня 2023 року включно, утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт.

Захисник зазначає, що не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки клопотання прокурора та оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідають вимогам КПК України. Так, захисник наголошує, що в суді першої інстанції триває судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, який відповідно до обвинувального акту обвинувачується у колабораційній діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, обов`язковим елементом об`єктивної сторони якого має бути наявність незаконних органів влади та факт створення цих органів саме на тимчасово окупованій території. Захисник звертає увагу суду, що під незаконно створеними органами влади сторона обвинувачення має на увазі Димерську селищну раду та Димерський комбінат комунальних підприємств. Разом з тим, як наголошує захисник, суд першої інстанції не взяв до уваги подані стороною захисту два витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що вказані організації були створені у законний спосіб задовго до окупації смт. Димер Вишгородського району Київської області, тобто, вказані організації не можна вважати незаконно створеними на тимчасово окупованій території органами влади.

Захисник переконаний, що, навіть, якщо припустити, що сторона обвинувачення зможе довести всі обставини за обвинувальним актом, ОСОБА_8 не зможе бути притягнутий до відповідальності за ч. 5 ст. 111-1 КК України, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_8 складу вказаного кримінального правопорушення.

Окрім того, апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки в судовому засіданні 21 червня 2023 року після того, як прокурор оголосив своє клопотання, захисник ОСОБА_7 попросив суд розглянути клопотання «про повернення клопотання прокурору», мотивуючи це тим, що текст клопотання, який оголосив прокурор, відрізнявся від того, який був вручений стороні захисту. Однак, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого з приводу клопотання захисника, суд оголосив, що «для вирішення цього питання суд видаляється до нарадчої кімнати», після повернення з якої оголосив оскаржувану ухвалу, якою був продовжений щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, як зазначає захисник, суд першої інстанції порушив принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, проігнорував положення ч.ч. 2, 6 ст. 22 КПК України, що призвело до позбавлення можливості сторони захисту висловити та відстояти свою правову позицію з приводу продовження запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, який додатково пояснив, що прокурором було оголошено клопотання, він (захисник) слідкував за текстом, були відмінності, у зв`язку з чим він заявив про доречність розгляду даного клопотання прокурора, оскільки він (захисник) не отримував той текст, який оголошував прокурора, та попросив повернути клопотання прокурору. Суд звернувся до прокурора, який висловив свою думку, обвинуваченого, який також висловив свою думку, після чого суддя звернулась до нього (захисника), чи є у нього додаткові пояснення. Він заперечив наявність додаткових пояснень, після чого суд видалився до нарадчої кімнати. Те, що судом зазначено в оскаржуваній ухвалі, щодо ризику впливу на свідка ОСОБА_9 , прокурор, коли читав клопотання, він почав, як розуміє він (захисник) зараз, не перечитуючи, а від себе, говорити про наявність ризику впливу дружини ОСОБА_8 на показання дружини свідка ОСОБА_9 . Читаючи клопотання, він (захисник) таких обставин не бачив, а йому треба було щось пояснювати, тому він поставив під сумнів взагалі вказане прокурором клопотання. По суті, два ризики: вплив на свідків: станом на даний час свідки сторони обвинувачення допитані, тобто, цей ризик втратив свою актуальність. А щодо ризику переховування, то немає сенсу ОСОБА_8 переховуватися у зв`язку з очевидною безпідставністю обвинувального акту; вважає, що суд апеляційної інстанції на даному етапі апеляційного розгляду може перевірити обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, та впевнитись у відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому складу кримінального правопорушення;

- обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, не погоджуючись з позицією прокурора, вважає, що відсутній ризик переховування, оскільки він нічого протиправного не вчиняв; що обвинувачення є безпідставним, при тому, що свідки обвинувачення показали, що до кінця окупації на державних установах майоріли українські прапори; що установи, у створенні яких його обвинувачують, існували до окупації; що сторона обвинувачення не може довести обвинувачення, а ризик впливу на свідків відсутній, оскільки свідки вже допитані;

- пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що судовий розгляд відбувся відповідно до вимог закону, що судом було з`ясовано всі обставини кримінального правопорушення для вирішення питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірені ризики, заявлені у клопотанні про продовження такого строку, і викладені у судовому рішенні, яке оскаржується. Судовий розгляд триває, допитані свідки обвинувачення, сторона захисту заявила своїх свідків, що було задоволено судом. Крім того, щодо наявності ризику впливу на свідків то після допиту свідків захисту може виникнути необхідність повторного допиту свідків сторони обвинувачення, а тому посилався на вказаний ризик як на такий, що продовжує існувати;

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що на стадії судового розгляду до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказане клопотання прокурором обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у проведенні у період з 15 по 30 березня 2022 року (більш точного часу досудовим розслідування не встановлено), в умовах запровадженого на всій території України воєнного стану, колабораційної діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто, у кримінальному правопорушенні (злочину), передбаченому ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає докази, які, на переконання прокурора, підтверджують обґрунтованість висунутого обвинувачення, а також зазначає, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 26 червня 2023 року, однак, завершити судовий розгляд за вказаним кримінальним провадження до вказану часу не представляється можливим.

Водночас прокурор у клопотанні вказує про наявність ризиків, а саме:переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначений висновок, на переконання прокурора, ґрунтується на тому, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може ухилитися від суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Даний висновок ґрунтується на тому, що підозрюваний самостійно або через інших осіб, завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, анкетні дані та місце проживання яких стали відомі обвинуваченому в ході ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, з метою перешкоджання надання останніми повних та достовірних показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор вказує про те, що існування зазначених ризиків підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, прокурор наголошує на тому, що з урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_11 , сторона обвинувачення вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства. Враховуючи характер кримінальних правопорушень, які пов`язані із злочинами проти основ національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, майновий стан обвинуваченого та інші обставини, визначені ст. 178 КПК України, прокурор вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому прокурор наголошує, що застосування до обвинуваченого запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, не зменшить наявність встановлених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки, зважаючи на особу обвинуваченого та характер вчинення інкримінованих йому дій, останній не буде позбавлений можливості ухилитися від суду. Також прокурор вважає, що у разі обрання відносно нього вказаних запобіжних заходів, а також запобіжного заходу у вигляді особистої поруки чи застави, обвинувачений під час дії таких запобіжних заходів матиме фактично безперешкодну можливість незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення з метою зміни ними показань, наданих під час допитів.

За таких обставин прокурор вважає, що єдиним запобіжним заходом, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окремо прокурор звертає увагу на положення ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, за змістом яких під час дії воєнного стану до осіб, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просив суд повернути клопотання прокурору для уточнення обґрунтування ризиків, з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 21 серпня 2023 року включно.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд обґрунтував ухвалу тим, що доводи прокурора про те, що обвинувачений може впливати на свідків у цьому провадженні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цього клопотання. Клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення клопотання прокурору, суд вважає необґрунтованим, оскільки нормами чинного КПК України така дія не передбачена. У той же час суд дійшов висновку про доведеність прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Дослідивши надані до суду документи у межах заявленого клопотання, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора, враховуючи, що тримання обвинуваченого під вартою не буде значним в розумінні встановлення балансу інтересів судового розгляду й обмеження прав особи на вільне пересування.

Суд такий строк тримання під вартою вважає прийнятним і виправданим для втручання в права і свободи обвинуваченого по справі. За встановлених обставин підстав для обрання альтернативного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, у кримінальному провадженні встановлені обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений, можливо, вчинив певний злочин, оскільки прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину; наявності або відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; правильності кваліфікації його дій. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є непереконливими.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину та його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, всупереч позиції сторони захисту, судом першої інстанції не визнаний доведеним заявлений прокурором ризик впливу на свідків.

Окремо колегія суддів приймає до уваги те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, та, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, положенняч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, захисником не наведено.

Окремо колегія суддів враховує, що під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано доказів на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто, до 21 серпня 2023 року включно з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3