ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/4164/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1283/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора та засудженого, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 07 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

/

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції засудженим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали та постановлення нової, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки він станом на 12 липня 2023 року відбув 3 роки 4 місяці та 5 днів фактичного строку покарання, до повного відбуття йому залишилось 10 місяців 26 днів, у зв`язку з чим вважа, що до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Вважає, що за період перебування в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» сумлінною поведінкою та виконанням законних вимог персоналу довів, що став на шлях виправлення, за що нагороджувався заохочувальними грамотами.

Вказує, що цілі призначеного йому покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вказує, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, у зв`язку з чим, вважає за можливо застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Проте, колегія суддів знаходить такі доводи безпідставними та передчасними, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.

Рішення про відмову у задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 відповідно до положень ст.81 КК України суд першої інстанції аргументував тим, що останній не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

При прийнятті рішення судом першої інстанції було враховано, що питання щодо можливого застосування ст.ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 27 квітня 2022 року адміністрацією установи, за результатами розгляду ОСОБА_6 було відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не стає на шлях виправлення; питання ж щодо можливого застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України було розглянуто адміністрацією установи 25 січня 2023 року та засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі що не стала на шлях виправлення.

Крім того, засуджений має майновий позов, а інформація про його відшкодування в матеріалах справи відсутня.

Так, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року, який змінено ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70, ст. 71, ст. 81 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 06 березня 2020 року; за час відбування покарання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» порушував режим тримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності один раз, заохочень не мав. З 09 жовтня 2020 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», за час відбування покарання характеризується позитивно, порушення режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, дисциплінарних стягнень не має; за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці рішенням дисциплінарної комісії заохочувався шість разів; питання щодо можливого застосування ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 27 квітня 2022 року та засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не стає на шлях виправлення; питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно статті 82 Кримінального кодексу України розглянуто 25 січня 2023 року та засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не стала на шлях виправлення; за вироками має відшкодування за позовами всього на загальну суму 27644 гривень, проте засуджений ініціативу у відшкодуванні позову не проявляє.

За даними довідок про працевлаштування та про заробітну плату ОСОБА_6 , засуджений за час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» до оплачуваних робіт не залучався та заробітну плату у період з жовтня 2020 року до березня 2023 року не отримував.

Станом на 12 липня 2023 року ОСОБА_6 відбув 3 роки 4 місяці 05 днів фактичного строку покарання, до відбуття залишилось 10 місяців 26 днів.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

На підставі ст. 181 КВК України засуджений має залучатися до робіт із благоустрою установи та робіт з забезпечення установи продовольством.

Відповідно до статті 123 КВК України засуджений має брати участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», відвідувати заплановані заходи, робити для себе належні висновки.

Відповідно до ст. 110 КВК України засуджений має підтримувати зв`язки з рідними.

Колегія суддів, шляхом ретельного вивчення матеріалів особової справи засудженого, вважає за необхідне констатувати, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти власності, раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності, за весь час відбування покарання працевлаштованим не був, не мав жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, раніше вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи засудженого щодо можливості задоволення подання про його умовно-дострокове звільнення, незважаючи на наявність у засудженого шести подяк за виконання покладених обов`язків, на даний час є безпідставними.

Колегія суддів вважає за необхідне звернутись у даному випадку до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого щодо скасування ухвали суду першої інстанції не підлягають задоволенню, оскільки засуджений на даний час не довів своє виправлення.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 07 2023 року по справі щодо засудженого ОСОБА_6 , про відмову в задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3