01.08.2023 Справа № 756/6395/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6395/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 09.01.2023, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Боромля Тростянецького району Сумської області, зареєстрованого в указаному селі ( АДРЕСА_1 , такого, що має середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02.08.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком тривалістю 1 рік на підставі ст. 75 КК України (справа №754/5970/22);

- вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.03.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі статей 70, 71, 72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці (справа №755/1499/23);

- вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12.06.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці (справа №754/4219/23),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено: 1) з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022; 2) з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022; 3) з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022; 4) з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022; 5) з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022.

Водночас, судом установлено, що 08.01.2023 близько 16:38 ОСОБА_3 перебував у торгівельній залі торгівельного центру гіпермаркета «ЕПІЦЕНТР» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 11а), де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, реалізуючи який, в той же день, час і в тому ж місці ОСОБА_3 , діючи таємно умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, взяв із торгової полиці товар, що належить ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К» (), а саме: - Ліхтар марки «ARCAS» 18W LED, FLASHLIGHT with zoom 6*AA BOX, (арт. 30737484) у кількості 1 шт, вартістю 1474,17 грн (без урахування ПДВ), який сховав у нагрудну сумку через плече, що була при ньому того дня, та, тримаючи при собі неоплачений товар, пройшов повз лінію кас і попрямував до виходу з гіпермаркету.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_3 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, не розрахувавшись за вищевказаний товар, який тримав при собі, намагався залишити приміщення гіпермаркета, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони.

Внаслідок вчинення злочину в разі доведення його до кінця ОСОБА_3 міг спричинити ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К» () майнову шкоду на суму 1474,17 грн (без урахування ПДВ).

Представник потерпілого ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К» - ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. При цьому, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 , датована 23.05.2023, де останній просить здійснювати судове провадження за його відсутності.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження про можливість проведення судового розгляду, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, а також те, що викрадений товар було передано представнику потерпілого на відповідальне зберігання, прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності представника потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що в січні 2023 року він прийшов до гіпермаркета «ЕПІЦЕНТР» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 11а), що знаходиться в Оболонському районі міста Києва, де, не маючи коштів на покупку товару, взяв із стелажу ліхтар, заховав його до сумки, яка того дня була при ньому, після цього, не розрахувавшись за товар, пройшов лінію кас і намагався вийти з приміщення гіпермаркета, однак був зупинений працівником охорони магазину. На запитання охоронця про наявність неоплаченого товару він відразу добровільно повідомив про те, що такий є. При цьому, ОСОБА_3 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся, й просив суд суворо не карати.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів, а також матеріалів, що характеризують особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши долучені стороною обвинувачення письмові матеріали кримінального провадження відповідно до встановленого порядку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, оскільки обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, доведено повністю та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його вини у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; характер, мотиви та обставини вчинення злочину, причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у кримінальному провадження обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до наступного висновку.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Що стосується позиції прокурора в судових дебатах про визнання судом обставиною, що обтяжує покарання, «рецидив злочинів» відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 67 КК України, то суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують та/або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Водночас, суд вважає, що визнання обставини «рецидив злочинів» відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України, оскільки про наявність такої обставини у кримінальному провадженні не зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, разом із тим, вищевказане підлягає врахуванню при призначенні покарання в сукупності з характером, цінністю суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкістю наслідків, способом посягання, формою і ступеню вини, наявністю або відсутністю кваліфікуючих ознак тощо.

Отже, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше судимий за вчинення різного ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, має середню освіту, неодружений, має постійне місце реєстрації та проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, зваживши на ступінь тяжкості вчиненого злочину, причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу винного, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність таких, що його обтяжує, в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого й відомостями про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, про його поведінку до вчинення злочину в цьому кримінальному провадженні і про соціальні зв`язки та спосіб його життя, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з реальним його відбуванням та не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент ухвалення вироку в цій справі ОСОБА_3 є судимим: - вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02.08.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком тривалістю 1 рік на підставі ст. 75 КК України (справа №754/5970/22); - вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.03.2023 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано покарання за попереднім вироком від 02.08.2022 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці (справа №755/1499/23); - вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12.06.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та попереднім вироком від 28.03.2023, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці (справа №754/4219/23).

Тобто в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до постановлення вищевказаних попередніх вироків від 28.03.2023 та від 12.06.2023 щодо нього, а тому остаточне покарання ОСОБА_3 за цим вироком слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу шляхом часткового складання покарань за цим вироком і вищевказаними попередніми вироками, зарахувавши покарання відбуте частково за попереднім вироком від 12.06.2023.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком і попередніми вироками Дніпровського районного суду міста Києва від 28.03.2023 (справа №755/1499/23) та вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12.06.2023 (справа №754/4219/23) ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців.

На підставі ст. 72 КК України в строк покарання, визначеного остаточно за сукупністю злочинів, зарахувати покарання частково відбуте ОСОБА_3 за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12.06.2023 (справа №754/4219/23).

Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- DVD-R диск із відеозаписом події від 08.01.2023 з приміщення торгівельного центру «ЕПІЦЕНТР» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 11а), - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- Ліхтар марки «ARCAS» ручн. алюм., 18W LED, FLASHLIGHT with zoom 6*AA BOX, (арт. 30737484) у кількості 1 шт, що було передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К», - після набрання вироком законної сили залишити потерпілому за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1