ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/18/23 Справа № 712/2934/17 Категорія: ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участі:
прокурорівОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0006661 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 зі змінами та доповненнями, захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого сторожем на КП «Спорт для всіх» ЧОР, одруженого, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого,-

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, до покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі п. 2 ч.1 ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У зв`язку з тим, що складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за необхідне обмежитися складанням та оголошенням її резолютивної частини.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2021 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за те, що вони, 18 липня 2016 року близько 16.20 год., перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_10 умисно заподіяв своєму сусідові ОСОБА_14 , тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а ОСОБА_9 умисно заподіяв - ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

18 липня 2016 року близько 16.00 год. у вказаному місці у ОСОБА_10 виник словесний конфлікт зі ОСОБА_14 , про що він по телефону повідомив свого сина ОСОБА_9 та попросив приїхати, щоб допомогти з`ясувати стосунки. Через декілька хвилин той приїхав до свого місця проживання та, оскільки ОСОБА_14 вже залишив місце конфлікту, зателефонував останньому з вимогою негайно повернутись.

Близько 16.20 год. ОСОБА_14 під`їхав до будинку АДРЕСА_1 , де ОСОБА_9 під час конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс потерпілому декілька ударів дерев`яною палицею в область правого плеча і тулубу. Коли ОСОБА_14 , захищаючись , схопив нападника та намагався забрати у нього палицю, до нього підійшов ОСОБА_10 і, тримаючи в руках предмет схожий на металеву трубу, умисно наніс нею два удари по правій нозі потерпілому. Після цього ОСОБА_14 відбіг на декілька метрів, а ОСОБА_9 , наздогнавши його, умисно наніс ще декілька ударів дерев`яною палицею в область спини.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травми правого стегна з розривом прямого м`язу стегна та крововиливом в м`які тканини, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1886 від 22 вересня 2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травматичного набряку правого гомілко-ступеневого суглобу, яке згідно вказаного висновку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів грудної клітки та правої верхньої кінцівки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1886 від 22 вересня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним, просив скасувати, а провадження в справі закрити в зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у інкримінованих їм злочинах.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду побудовано на показаннях потерпілого ОСОБА_14 , які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а навпаки, частиною доказів спростовуються, а частиною ставляться під розумний сумнів. Доводи обвинувачених та сторони захисту судом першої інстанції не перевірено та не спростовано.

Потерпілий вказував, що обвинувачені наносили йому удари палицею та трубою, цілячись у голову, а він захищався від ударів закриваючись руками, однак на його руках не було зафіксовано жодного тілесного ушкодження.

Судом першої інстанції не надано оцінки показанням обвинувачених щодо обставин конфлікту, які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , про відсутність у руках ОСОБА_25 жодних предметів та про ненанесення ними ударів ОСОБА_14 , а навпаки вказували на нанесення ударів ОСОБА_14 спочатку ОСОБА_10 , а потім ОСОБА_9 .

Показання свідка ОСОБА_20 судом першої інстанції у вироку викладені перекручено.

Судом першої інстанції не обґрунтовано відкинуто доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів у справі.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки наявні обставини та підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 284, ч. 7 ст. 284, п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а кримінальне провадження закрити. Визнати недопустимими всі доказами сторони обвинувачення, що з 20.08.2016 по 04.02.2017 зібрані та отримані неповноважним слідчим та без призначення в порядку визначеної процедури повноважного слідчого, а також ті, що були здобуті та отримані в кримінальному провадженні № 0006661 від 20.08.2016 після закінчення 04.02.2021 двомісячного строку досудового розслідування, що не продовжувався в порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні був складений неповноважним слідчим ОСОБА_21 , якій здійснювати досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні доручено лише після винесення постанови від 08.02.2017, тобто після закінчення двохмісячного строку досудового розслідування 04.02.2017, який відповідно до ст. 294 КПК України поновленню не підлягає.

Слідчому ОСОБА_22 та іншим, до 08.02.2017 в порядку процедури визначеної ч. 1 ст. 214, ч.ч. 1, 3 ст. 110, п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, повноважною особою - керівником органу досудового розслідування, належного доручення на проведення досудового розслідування не надавалося і відповідного процесуального рішення про створення групи слідчих не виносилося, тобто ОСОБА_22 не є повноважним слідчим в даному кримінальному провадженні.

Реєстр матеріалів досудового розслідування доданий до обвинувального акта не містить даних про прийняття з 20.08.2016 до 04.02.2017 постанови про здійснення досудового розслідування слідчою групою, тому докази в даному провадженні не відповідають вимогам ст.ст. 84-86 КПК України, оскільки зібрані неповноважною особою.

Зазначеним обставинам судом першої інстанції належної оцінки не надано, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Показання свідків - очевидців обставин: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 . ОСОБА_19 підтверджують його показання та показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_14 та щодо протиправних дій останнього по відношенню до обвинувачених. Судом першої інстанції безпідставно оцінено їх критично.

Показання потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_24 , яка не була очевидцем подій, не підтверджені жодними доказами у справі. Показання свідка ОСОБА_20 є сумнівними та недостовірними, остання приховала від суду, що вона перебуває в неприязних стосунках з ОСОБА_10 та щодо неї по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 здійснюється досудове розслідування.

Суд першої інстанції у вироку послався на докази, які не досліджувалися в судовому засідання, а саме: протоколи огляду предметів від 12.12.2016 та від 15.02.2017, висновок експерта № 02-01/234 від 17.02.2017, які складені після закінчення 04.02.2017 строку досудового розслідування.

Потерпілий ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судові засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, датоване 11.02.2022, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду справи у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на підставі п.2 та п. 3 ч. 1 ст. 284, п.10.ч.1 ст.284 КПК України ( захисник ОСОБА_13 ), думку прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення поданих апеляційних скарг, прокурор ОСОБА_7 просила вирок Соснівського районного суду м. Черкаси змінити в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , виключити з вироку суду посилання та рішення суду на призначення ОСОБА_10 показання у виді 1 року обмеження волі та його звільнення від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано до осіб з 2 групою інвалідності, та виключити з вироку суду ряд доказів, які суд визнав недопустимими, але поклав в основу доведеності вини обвинувачених; провівши повторне дослідження доказів в межах , заявлених стороною захисту; перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 зі змінами і доповненнями та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 своєї винуватості у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, їх вина повністю доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_14 , згідно яких у нього з ОСОБА_25 один будинок на два входи. Конфлікт виник через те, що сім`я ОСОБА_25 почала паркувати свій автомобіль біля його калітки. Він поклав бордюр між дворами, який не заважав ОСОБА_25 заїжджати до гаража. ОСОБА_25 зробили в своєму гаражі СТО, і це дуже заважало його сім`ї. Через місяць бордюр змістили до його калітки, він помітив і поклав його на місце. В цей час заїжджав в гараж ОСОБА_10 , побачив це і почав його нецензурно лаяти. Цю розмову почула його дружина вийшла з будівлі і ОСОБА_10 почав її також ображати. На цей крик вийшла невістка ОСОБА_10 і також почала висловлювати претензії. Оскільки він поспішав до лікарні з дружиною, то не стали довго розмовляти і поїхали. Через деякий час йому зателефонували, сказали приїздити до дому, бо його всі чекають. Коли приїхав, побачив ОСОБА_25 , ОСОБА_26 намагався розмовляти, але ОСОБА_10 сказав сину, щоб він почав його бити. Після чого ОСОБА_9 почав наносити йому удари по спині, плечах палицею. Коли він почав забирати палицю ОСОБА_27 , ОСОБА_10 почав його бити трубою, він відчув сильний удар по нозі, пробував домовитися, але вони продовжували наносити йому удари. Він пробував захищатися. Коли прийшов свідок, ОСОБА_10 почав роздягатися сказав, що у нього пояс, якщо він вмре то він буде відповідати. Потім він відійшов від ОСОБА_28 , і тоді ОСОБА_26 почав бити його ногою. Він відчув зі спини удар і побачив, що його наніс хлопець, який сидів в автомобілі «Рено», припаркованому біля двору обвинувачених. Йому зателефонувала дружина попросила їх забрати з лікарні, коли він повернувся додому нога дуже сильно пекла. Біля двору ОСОБА_25 стояла патрульна машину. Дружина зателефонувала в поліцію сказала, що чоловіка побили. Поліцейські прийшли сказали, що сусіди написали заяву на нього, начебто він агресивно поводився. Він давати пояснення щодо обставин конфлікту та нанесені йому тілесні ушкодження. На наступний день у нього піднялася температура і він звернувся до травмпункту, на УЗІ сказали, що у нього перебитий м`яз. Конфлікт розпочався десь 16-00год. 18.07.2016, свідків при цьому не було. Перший етап конфлікту тривав хвилин 15, потім він поїхав до лікарні відвіз дружину, приїхав і почався другий етап, який тривав 20-30хв. до його від`їзду за дружиною. До лікарні звернувся на наступний день 19.07.2016, бо вважав, що все буде нормально зі здоров`ям. Він розповідав дружині, що батько і син ОСОБА_25 його побили. Протягом всього конфлікту він бачив свідків: ОСОБА_29 , сусідів, що живуть перед ними. М`яз йому перебив ОСОБА_10 , а забій грудної клітки, спини наніс ОСОБА_9 . Тікати під час конфлікту він не намагався, пробував домовитися. Сам ударів не наносив, зробив одне підсікання ОСОБА_30 , а взагалі блокував удари.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, як доказ винуватості ОСОБА_31 та ОСОБА_9 показання свідка ОСОБА_20 , які вона давала безпосередньо в суді першої інстанції, згідно яких з моменту придбання ОСОБА_14 частини будинку, у нього з ОСОБА_25 почалися конфлікти, які також конфліктують з багатьма сусідами. 18.07.2016 вона поливала квіти біля будинку і побачила, що ОСОБА_25 сварилися зі ОСОБА_32 , а потім почали бігати за останнім з палицями. ОСОБА_26 бив ОСОБА_33 по нозі та спині дерев`яною палкою, останній руками відповідав на удари. У ОСОБА_10 була залізна палка, як він наносив удари ОСОБА_34 - не бачила. Сусіди бачили бійку, однак свідчити не хочуть, бо бояться. Вона чула, що конфлікт розпочався через брус, який поклав ОСОБА_35 , оскільки ОСОБА_25 паркували свій автомобіль біля його калітки.

З показань свідка ОСОБА_24 , даних суду першої інстанції вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 її чоловік. У них виникали конфлікти з сім`єю ОСОБА_25 , оскільки вони проводили ремонтні роботи в своєму гаражі, приїздило дуже багато машин, що заважало нормальному існуванню, та проходу до калітки. 18.07.2016 близько 16-год. чоловік пішов готувати автомобіль для поїздки в лікарню. Почувши крики, вийшла на вулицю і ОСОБА_10 почав її нецензурно ображати, чому вона не знає. Думає, що йому заважав їхній бордюр. Потім вибігла невістка ОСОБА_10 і почала кричати , щоб викликали поліцію, для чого вона не зрозуміла. Вони поїхали до лікарні. Коли були в лікарні чоловіку зателефонував ОСОБА_26 сказав щоб він приїздив, бо дома чекає поліція. Коли чоловік приїхав за нею вона побачила, на лівому оці чоловіка крововилив, на спині були синці, на правій нозі в районі бедра була велика гематома. Він розповів, що коли приїхав додому побачив там ОСОБА_36 з дерев`яною палкою, потім з гаража вибіг ОСОБА_37 з металевою палкою. Її чоловік хотів з ними побалакати, але ОСОБА_37 сказав сину «нема про що балакати» щоб той його бив. ОСОБА_26 почав наносити чоловіку удари, потім почав бити і його батько. Один удар прийшовся в ногу, там був телефон, він розбився. Повернувшись з лікарні до дому побачили патрульну машину, але поліцейських вона не бачила, тому зателефонувала до поліції сама, їй порадили чекати поліцейських. Коли поліцейські прийшли до них, то сказали, що сусіди скаржаться на їхню агресивну поведінку, після того як вони надали пояснення їм порадили написати зустрічну заяву. Після отриманих ушкоджень чоловік на наступний день звернувся до лікаря, було тривале лікування.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 суду показав, що 18.07.2016 його знайомий ОСОБА_26 попросив його підвезти до дому, коли вони під`їхали, десь після 15год., він побачив ОСОБА_38 , він стояв біля фіртки, йому було погано. Автомобіль ОСОБА_25 стояв на узбіччі, щось лежало під колесами. ОСОБА_26 почав ставити автомобіль в гараж. Потім, десь через 3 хв. з`явився сусід ОСОБА_14 , він приїхав на білому автомобілі, почалася перепалка, штовханина, між ОСОБА_39 і ОСОБА_14 . Потім він побачив як вони перемістилися позаду його машини, бо спочатку вони були спереді. Він вийшов з автомобіля і побачив як ОСОБА_40 йшов в його сторону від своєї калітки, а за ним гнався сусід. Тоді сусід вдарив ОСОБА_36 , останній впав на коліно, він втрутився, окликнув сусіда той побіг, сів в автомобіль і поїхав. Поліцію викликав ОСОБА_26 , до того як приїхав ОСОБА_14 . Причиною виклику ОСОБА_40 назвав побиття його батька. Через 3 хвилини після від`їзду ОСОБА_14 поїхав і він, коли від`їздив бачив поліцейський автомобіль. Під час конфлікту ОСОБА_37 стояв, участі в конфлікті не приймав. Палок у ОСОБА_25 та тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 він не бачив.

Допитана в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 суду показала, що 18.07.2016 близько до 15-00год. вона почула дуже гучну розмову. Вона вийшла з свого двора, та пішла на територію дитячого садочка, і побачила ОСОБА_38 , його невістку, і ОСОБА_14 , між ними була перепалка. Жінка ОСОБА_14 весь час то заходила в будинок то виходила. ОСОБА_14 був агресивний, наніс три удари руками ОСОБА_41 , давав ляпаси, останній відступив, він весь час держався за груди, щоб не відпав апарат. ОСОБА_14 знову почав його штовхати. Невістка ОСОБА_10 пробувала зупинити ОСОБА_14 , але він на неї не реагував. ОСОБА_10 фізичної сили до ОСОБА_14 не застосовував. ОСОБА_14 пропонував ОСОБА_41 розібратися на одинці. Цей конфлікт тривав десь хвилин 20-30. Після конфлікту ОСОБА_14 декілька разів кудись від`їздив. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 вона не бачила. Вона чула як ОСОБА_37 викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції показала, що 18.07.2016 вона бачила як ОСОБА_14 спирався на ОСОБА_10 , і щось йому доказував. Через деякий час вийшла невістка ОСОБА_25 і намагалася їх розняти, а потім вийшла дружина ОСОБА_14 щось йому сказала і вони поїхали. Конфлікт тривав хвилин 10-15. Застосування фізичної сили вона не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показав, що 18.07.2016 десь близько 16 год. він став свідком конфлікту ОСОБА_38 і ОСОБА_14 . Він чув, що сварка відбувалася через гараж і заїзду до нього. ОСОБА_14 активно жестикулював руками, насувався грудьми в груди на ОСОБА_28 , викликав розібратися один на один. Сварка припинилася, оскільки ОСОБА_14 кудись від`їхав. Потім приїхав син ОСОБА_25 , через деякий час повернувася ОСОБА_14 і сварка поновилася. Це вже був конфлікт між ними трьома. ОСОБА_14 перемістився по провулку вліво, за ним йшов ОСОБА_26 . Згодом ОСОБА_26 повернувся за ним біг ОСОБА_14 , він наніс йому удар в голову від чого ОСОБА_40 впав на коліна. ОСОБА_10 поміг піднятися сину. Потім він чув як кричав якийсь чоловік щоб припинили. Конфлікт був вичерпаний. Бачив також дівчину, яка кричала викликати поліцію. Близько 17год. під`їхав автомобіль поліції і він з товаришем звідти поїхали. В руках у обвинувачених та потерпілого палок не було. ОСОБА_37 фізичного насилля до ОСОБА_14 не застосовував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показала, що ОСОБА_10 є її свекром, ОСОБА_26 його син. 18.07.2016 ОСОБА_42 пришов на обід з лікарні, хотів поставити автомобіль в гараж. Вона почула гучні голоси. Вийшла на вулицю і побачила біля гаражу ОСОБА_14 і свого свекра. ОСОБА_35 нецензурно лаявся, вона вирішила підійти до них ближче, щоб з`ясувати, що відбувається. Коли підійшла то побачила, що бордюр був підкладений під колеса автомобіля, і тому ОСОБА_10 не міг заїхати до гаража. Вона просила ОСОБА_14 припинити конфлікт, але останній ще більше кричав, вже і до неї, штовхав ОСОБА_10 . Тоді вона спробувала закрити спиною свекра, але ОСОБА_14 продовжував кричати і вигукував щоб розібратися наодинці. Потім вийшла дружина ОСОБА_14 і вона просила її зупинити свого чоловіка, але остання сказала, що нехай розбираються по чоловічому. Вона викликала поліцію, це було після 15год. В цей час ОСОБА_14 сів з дружиною в автомобіль і вони кудись поїхали. Свекру було погано, він зателефонував сину і просив приїхати загнати автомобіль в гараж. Приїхав ОСОБА_26 , відтягнув бордюру і поставив автомобіль в гараж. В цей час приїхав ОСОБА_14 один, без дружини, ОСОБА_26 почав з ним розмовляти, але ОСОБА_14 поводився агресивно, штовхав його в груди. Потім вони перемістилися праворуч, і вона побачила, як потерпілий вдарив ОСОБА_36 , від чого останній впав, і тоді ОСОБА_14 знову намагався його вдарити. В цей час чоловік, який привіз ОСОБА_36 , вийшов з автомобіля крикнув, щоб вони припинили бійку, і конфлікт припинився. ОСОБА_14 знову став кудись збиратися, а вони чекали поліцію. ОСОБА_37 фізичного насилля до ОСОБА_14 не застосовував. ОСОБА_14 чув, що вона казала про виклик поліції. В руках ОСОБА_25 вона не бачила палиць. Другий етап конфлікту розпочався через хвилин 20.

Свідок ОСОБА_43 суду першої інстанції показав, що він працював в поліції, 18.07.2016 разом з колегою ОСОБА_44 приїхав на виклик ОСОБА_25 . Коли приїхали то ОСОБА_42 та його син знаходилися в гаражі, бо йшов дощ. Їх також запросили до гаражу, ОСОБА_42 пояснював, що у них в цей день, за пару годин до виклику виник конфлікт з сусідом ОСОБА_14 , який потім переріс в бійку, також показував медичний прилад на тілі. Вони відібрали заяву і пішли опитувати іншу сторону. ОСОБА_14 також пояснював, що у нього виник конфлікт з ОСОБА_25 , що йому нанесли тілесні ушкодження. Вони отримали дві заяви від ОСОБА_25 і від ОСОБА_14 це були протоколи про прийняття усної заяви, більш точно він не пам`ятає. Він особисто в той день бачив ОСОБА_14 , той пересувався самостійно, чи були на ньому тілесні ушкодження він не пам`ятає. Заява від ОСОБА_14 надійшла після того, як вони прийшли до нього відбирати пояснення.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку як докази дані, що містяться в:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.07.2016, згідно якого ОСОБА_14 повідомив, проте, що 18.07.2016 близько 16-00год. у нього трапився конфлікт з сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з приводу бордюра, внаслідок якого йому був нанесений удар по нозі трубою та розбитий мобільний телефон (т.1 а.м.к.п.1);

- протоколі огляду місця події від 04.01.2017 та фототаблицями до нього, об`єктом огляду є ділянка місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_1 , хвіртка зазначеного домоволодіння та гараж, між якими лежить бетонний бордюр (т.1 а.м.к.п. 2-5);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2016 та фототаблицями до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_14 показував яким чином йому наносились тілесні ушкодження 18.07.2016 біля буд. АДРЕСА_1 (т.1 а.м.к.п.6-13);

- протоколі огляду предметів від 08.11.2016, згідно якого в результаті огляду предметів виявлено мобільний телефон «Нокіа» з металевим корпусом сріблястого кольору, на момент огляду телефон знаходився в неробочому стані ( т.1 а.м.к.п.19-21);

- протоколі огляду предметів від 26.12.2016, згідно якого в результаті огляду виявлено медичну карту амбулаторного хворого з КНП «Третя Черкаська міська поліклініка ЧМР» з 18арк. На обкладенці зазначено ОСОБА_14 . Згідно записів ОСОБА_14 звертався за медичною допомогою з 19 липня по 19 серпня 2016 з діагнозом забій грудної стінки з права, забій, крововилив п/шкірний передньої поверхні стегна, пошкодження головного м`язу правого стегна (т.1 а.м.к.п.28-38);

- листі-інформації КП «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 27.01.2017, в якому зазначено, що ОСОБА_14 звертався за медичною допомогою 20.07.2016 до лікаря ортпеда-травматологоа, перебував на лікуванні з 20.07.2016 по 19.08.2016 з діагнозом: забій грудної стінки з права, забій, крововилив п/шкірний передньої поверхні правого стегна, набряково-больовий синдром (т.1 а.м.к.п.40);

- виписці епікрізі відділення відновного лікування та фізеотерапії поліклініка №3 м.Черкаси, згідно якого ОСОБА_14 знаходився на реабілітації з 20.07.2016 по 16.08.2016 з діагнозом ушиб, надрив мишц правого бедра (т.1 а.м.к.п. 41);

- листі-інформації КП «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 06.01.2017, в якому зазначено, що ОСОБА_9 в період з 18.07.2016 по 06.01.2017 на стаціонарному лікуванні в КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД`ЧМР не перебував, в травмпункт не звертався. ОСОБА_14 звертався за медичною допомогою в травмпункт 19.07.2016. ОСОБА_10 знаходиться в стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні з 27.12.2016 по час видачі листа (т.1 а.м.к.п.42);

- довідці травмологічного відділення №269, згідно з якою ОСОБА_14 звертався за медичною допомогою в травмпункт 19.07.2016 ( т.1 а.м.к.п.43);

- протоколі огляду предметів від 15.02.2017, згідно якого в результаті огляду виявлено DVD диск з інформацією, отриманою від УІП КП»102» ГУНП в Черкаській області, щодо виклику поліції за адресою пров. Будівельний 33 м.Черкаси (т.1 а.м.к.п. 51-54);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 24.02.2017 та фототаблицями до нього, згідно якого свідок ОСОБА_15 вказує на місце події, яка відбулася 18.07.2016, місце знаходження свого автомобіля, де знаходилися учасники події, де він знаходився коли вийшов з автомобіля, як ОСОБА_14 наніс удар ОСОБА_9 та механізм удару (т.1 а.м.к.п.т.1 а.м.к.п. 61-86);

- витязі з історії хвороби № 11781 ОСОБА_10 , згідно якого останній з 11.07.2016 по 21.07.2016 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні (т.1а.м.к.п.101-105);

- висновку експерта №02-01/234 від 17.02.2017, згідно з яким у ОСОБА_14 мали місце ушкодження: травма правого стегна з розривом прямого м`язу стегна та крововиливом в м`які тканини, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововиливи грудної клітки, правої верхньої кінцівки, травматичний набряк правого гомілково-ступневого суглобу - до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному постанові про призначення експертизи Травмуючим механізмом утворення вищевказаних ушкоджень у ОСОБА_14 явилась ударна дія тупих предметів. Виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження не характерні для тих, які виникають від падіння з положення стоячи та від падіння з наступним ударом об тупий твердий предмет або поверхню. Тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_14 могли виникнути в результаті нанесення ударів дерев`яною палицею та металевою трубою. Виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2016. Травма правого стегна з розривом прямого м`язу стегна та крововиливом в м`які тканини могла виникнути від одного удару металевою трубою за обставин, на які вказав ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту за його участю від 15.09.2016. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 виключається можливість заподіяння їх самому собі. (т.1 а.м.к.п.48-50);

- висновку експерта № 02-01/1886 від 22.09.2016, згідно якого у ОСОБА_14 мали місце ушкодження: травма правого стегна з розривом прямого м`язу стегна та крововиливом в м`які тканини, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, крововиливи грудної клітки, правої верхньої кінцівки, травматичний набряк правого гомілково-ступневого суглобу - до категорії легких тілесних ушкоджень Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи Травмуючим механізмом утворення вищевказаних ушкоджень у ОСОБА_14 явилась ударна дія тупих предметів. Виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження не характерні для тих, які виникають від падіння з положення стоячи та від падіння з наступним ударом об тупий твердий предмет або поверхню, могли виникнути в результаті нанесення ударів дерев`яною палицею та металевою грубою та за обставин на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2016 (т.1а.м.к.п.17-18)

Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою судом першої інстанції позиції обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо не вчинення ними інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки вони спрямовані на уникнення відповідальності.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідками у виді спричинення легкого тілесного ушкодження та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідками.

У статті йдеться про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим або непрямим умислом.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України характеризується: дією абр бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження; наслідками у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеними діянням та наслідками.

Як випливає з ч.1 ст.122 КК України, умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке: не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Злочин вважається закінченим з моменту настання вказаних у ч.1 ст. 122 наслідків. Тривалим слід вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину розуміється втрата загальної працездатності від 10% до 33% включно. Стійка втрата працездатності на одну третину працездатності або більше є ознакою тяжкого тілесного ушкодження і її спричинення в результаті умисного тілесного ушкодження слід кваліфікувати за ст. 121. Втрата загальної працездатності до 10% визнається незначною стійкою втратою працездатності і є ознакою умисного легкого тілесного ушкодження, відповідальність за яке встановлено ч. 2 ст. 125. Відсоток втрати працездатності визначається судово-медичною експертизою.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Найчастіше умисел має неконкретизований характер. Якщо умисел винного був спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а результатом його дій стало заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вчинене слід визнавати замахом на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження і кваліфікувати за відповідними частинами ст. 15 і ст.121 КК України. Мотив цього діяння не має значення для його кваліфікації.

Частина 2 ст. 242 КПК України визначає обов`язковість проведення експертизи щодо встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень.

Аналізуючи висновок експерта № 02-01/1886 від 22.09.2016, суд першої інстанції дійшов висновку, що тілесні ушкодження у вигляді крововиливів грудної клітки та правої верхньої кінцівки, які віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, спричинені потерпілому ОСОБА_14 умисними діями ОСОБА_9 , а тілесні ушкодження у вигляді травми правого стегна з розривом прямого м`язу стегна та крововиливом в м`які тканини, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травматичного набряку правого гомілко-ступеневого суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень - спричинені потерпілому ОСОБА_14 умисними діями ОСОБА_10 .

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_20 , яка суду першої інстанції показала, що бачила, як спочатку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сварилися зі ОСОБА_14 , а потім вони почали бігати за потерпілим з палицями. ОСОБА_26 бив ОСОБА_14 по нозі, спині тощо, а також показаннями інших свідків, які підтвердили сам факт конфлікту між обвинуваченими та потерпілим.

В результаті чого, судом першої інстанції критично оцінено показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо неспричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наявна об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінуємих їм кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Всі вище перелічені докази є належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, бо отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодними іншими доказами, наданим сторонами кримінального провадження. Досліджені докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дали можливість суду першої інстанції прийти до однозначного висновку про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Під час апеляційного розгляду, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно, за клопотанням сторони захисту, в задоволених апеляційним судом межах, було досліджено докази у кримінальному провадження, за результатом дослідження яких, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, залишилися не спростованими, а навпаки підтвердилися, оскільки показаннями свідків, письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, поза розумним сумнівом підтверджено, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 .

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а доводи апелянтів щодо відсутності доказів доведення їх винуватості є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Твердження захисника ОСОБА_11 про те, що вирок суду побудований на показаннях потерпілого ОСОБА_14 , які не підтверджуються матеріалами провадження, колегія суддів вважає безпідставними.

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_14 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, з даними протоколу слідчого експерименту від 15.09.2016 та висновками експерта № 02-01/234 від 17.02.2017, № 02-01/1886 від 22.09.2016 щодо локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень - травми правого стегна з розривом прямого м`язу стегна та крововиливом в м`які тканини; крововиливи грудної клітки та правої верхньої кінцівки, травматичний набряк правого гомілко-ступеневого суглобу, показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , письмовими доказами та підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні - ч. 1 ст. 125 КК України.

Показання потерпілого та допитаних в ході судового розгляду свідків вірно відображені у вироку, що в сукупності надали суду першої інстанції можливість відтворити реальну картину подій, що відбулися між потерпілим та обвинуваченими, і в свою чергу викривають протиправні дії обвинувачених, а тому судом першої інстанції обґрунтовано взято до у ваги та покладено в основу вироку показання свідка ОСОБА_20 .

Колегією суддів не встановлено будь-якої зацікавленості вказаного свідка у дачі неправдивих показань з метою притягнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності.

Доводи захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції не надано оцінки показанням обвинувачених щодо обставин конфлікту, які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , про відсутність у руках ОСОБА_25 жодних предметів та про не нанесення ними ударів ОСОБА_14 , а навпаки вказували на нанесення ударів ОСОБА_32 спочатку ОСОБА_10 , а потім ОСОБА_9 , є необґрунтованими.

З показань вказаних свідків, викладених у вироку суду вбачається, що вони хоча і були очевидцями обставин конфлікту, однак перебували на значній відстані від ОСОБА_25 та ОСОБА_33 , були перепони для загального огляду, та свідки не були присутніми від самого початку та до кінця конфлікту, а тому всіх обставин конфлікту не могли бачити.

Більш того виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_14 , згідно висновків експертів № 02-01/1886 від 16.09.2016 та № 02-01/234 від 10.01.2017, могли виникнути в результаті нанесення ударів дерев`яною палицею та металевою трубою, за обставин, на які ОСОБА_14 вказував в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2016.

Можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень за інших обставин та в іншому місті, ніж під час конфлікту з ОСОБА_25 , ні в ході досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження як судом першої, так і апеляційної інстанції, не встановлено.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_45 про те, що слідчий ОСОБА_22 є неповноважним слідчим в даному кримінальному провадженні, оскільки в порядку процедури визначеної ч.1 ст. 214, ч.ч. 1,3 ст. 110, п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України повноважною особою - керівником органу досудового розслідування, належного доручення на проведення досудового розслідування, що мало міститись лише у постанові не надавалося, є безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ньому дійсно відсутня постанова керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого, але міститься письмове доручення від 06.09.2016, яким т.в.о. начальника слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області доручає слідчому цього відділу ОСОБА_22 провести досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000661.

Обвинувачений ОСОБА_10 аргументуючи свої доводи в цій частині, не заперечує, що відповідний документ, яким доручено слідчому проведення досудового розслідування, наявний в матеріалах кримінального провадження, однак, на його думку, він не відповідає вимогам ст.ст. 39,110,214 КПК України, оскільки складений у формі доручення, а не постанови.

У ст. 110 КПК України, на яку посилається обвинувачений, дійсно зазначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Однак за змістом пунктів 8,17 ч. 1 ст. 3 КПК України, керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені в окремих статтях КПК України - 39 та 40. Положення ст. 110 КПК України не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанов.

Повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового доручення, яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (ст.ст. 39, 214 КПК України), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного і оперативного досудового розслідування (як у цій справі), не суперечать вимогам ст. 39 КПК України і є достатнім документом для наділення слідчого ОСОБА_22 повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні.

Прийняття рішення саме у такій письмовій формі - доручення, а не у формі постанови, не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося не уповноваженою особою і що отримані під час такого досудового розслідування докази є недопустимими на цих підставах.

На підставах наведеного, колегія суддів не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа доручення, а тому відхиляє ці доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 .

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 229/3178/15-к, від 25.08.2021 у справі № 663/267/19.

Стосовно посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що доручення від 09.06.2016 від імені т.в.о. начальника слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_46 , цією службовою не підписувалося і не надавалося, то колегія суддів зауважує наступне.

Дійсно з доручення від 06.09.2016 вбачається, що воно підписане не т.в.о. начальника слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_47 .

З ксерокопії витягу з наказу ГУНП в Черкаській області по особовому складу від 29.07.2016, наданого прокурором суду апеляційної інстанції на спростування вищевказаних доводів обвинуваченого, вбачається, що відповідно до ст. 69 ЗУ «Про Національну поліцію» та у зв`язку з службовою необхідністю: покладено тимчасове виконання обов`язків заступника начальника слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області на капітана поліції ОСОБА_48 - ст. слідчого Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, з 01.08.2016.

З зазначеного вбачається, що доручення від 06.09.2016 підписано ОСОБА_49 , як повноважним керівником органу досудового розслідування на здійснення досудового розслідування. Більш того саме ОСОБА_49 , особисто, до ЄРДР було внесено відомості щодо призначення слідчого ОСОБА_22 у кримінальному провадженні № 0006661, що підтверджується скріншотом ЄРДР про рух даного кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні складений 10.03.2017 неповноважним слідчим ОСОБА_21 , якій доручено здійснювати досудове розслідування 08.02.2017 та поза межами строку досудового розслідування, який закінчився 04.02.2017, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 219 КПК України в редакції Закону від 05.07.2012, яка діяла на час вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження не включається у строки, передбачені цією статтею.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках кримінального провадження № 0006661, 14.11.2016 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто двомісячний строк досудового розслідування закінчувався б 14.01.2017.

10.01.2017 постановою ст. слідчого Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_22 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006661 зупинено.

31.01.2017 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси вказану постанову слідчого скасовано.

Згідно супровідного листа від 03.07.2017 копія ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.01.2017 була направлена до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області та отримана адресатом 07.02.2017, згідно штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції, за № 165 д/с.

Отримавши вказану ухвалу слідчого судді, 08.02.2017 постановою начальника відділення Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_50 досудове розслідування у кримінальному провадження № 0006661 відновлено.

08.02.2017 постановою начальника СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_51 доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006661 групі слідчих у складі, в тому числі, слідчій ОСОБА_21 .

08.02.2017 постановою керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_52 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006661, до трьох місяців, тобто до 12.03.2017.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що станом на 10.01.2017 - зупинення досудового розслідування, до закінчення строку досудового розслідування залишалося 4 дні. 31.01.2017 постанова про зупинення досудового розслідування від 10.01.2017 скасована ухвалою слідчого судді, строк з 10.01.2017 по 31.01.2017 не включається у строк досудового розслідування, в розумінні ч. 3 ст. 219 КПК України, в редакції Закону від 05.07.2012, тобто з врахуванням 4 днів, які залишилися, строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні повинен був закінчитися 04.02.2017, на що вказував і обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі.

Однак, з ухвали слідчого судді від 31.01.2017 вбачається, що вона постановлена без участі прокурора та слідчого, на такому розгляді наполягала сторона захисту, тобто ні слідчому, ні прокурору про зміст винесеного рішення відомо не було, копію ухвали Черкаський ВП ГУНП в Черкаській області отримав 07.02.2017, а 08.02.2017 винесено постанови про відновлення досудового розслідування, про здійснення досудового розслідування слідчою групою та про продовження строку досудового розслідування, тобто в межах залишених 4 днів досудового розслідування, оскільки про зміст винесеного рішення органу досудового розслідування стало відомо 07.02.2017.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні порушення вимог ст. 219 КПК України щодо тривалості двомісячного строку досудового розслідування, тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 складений поза межами строку досудового розслідування та неповноважним слідчим.

Колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відсутність правових підстав для закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки внесені зміни до ч. 1 ст. 284 КПК України Законом України № 2584-IX від 03.10.2017, в частині доповнення статті п. 10, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після ведення в дію змін, відповідно до п. 4 § 2 розділу 4 Закону. В даному кримінальному провадженні відомості про вчинене правопорушення внесені в ЄРДР 20.08.2016, тобто до внесення змін до ст. 284 КПК України та введення їх в дію.

З огляду на зазначене, вимога захисника ОСОБА_13 про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам Закону та до задоволення не підлягає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що у вироку наявне посилання на докази, які судом не досліджувалися, а саме: протокол огляду предметів від 12.12.2016, згідно якого в результаті огляду виявленоDVD диск, на якому зафіксовано, що зйомка проводилася з вікна будинку, де у дворі за парканом чоловік рубає дрова, та протокол огляду предметів від 15.02.2017, згідно якого в результаті огляду виявлено DVD диск, наданий ОСОБА_14 , на якому зафіксовано як ОСОБА_10 відкидає сніг лопатою перед парканом біля фіртки по провул. Будівельний, 33 в м. Черкаси, є слушними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою суду від 23.01.2019 зазначені протоколи, з поміж іншого, визнано недопустимими доказами, тому посилання на них у вироку суду першої інстанції є недоречним та колегією суддів не враховуються при перевірці вироку суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався в повній мірі вимог ст. 337, ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнане доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, що в цілому узгоджується з диспозицією ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України та жодним чином не змінює обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Таким чином у вироку суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 зі змінами та доповненнями, захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та закриття кримінального провадження за не встановленні достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпанні можливості їх отримання.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винуватими ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а апеляційні вимоги сторони захисту висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання колегія суддів виходить з тих міркувань, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. З огляду на наведене, суд при призначенні покарання повинен, на виконання положень ст. 65 КК України, врахувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вироком місцевого суду ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., із подальшим звільненням від нього на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, за закінченням строків давності; ОСОБА_10 засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до - 1 року обмеження волі, із подальшим звільненням від нього на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, за закінченням строків давності.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення на ім`я останнього, серія НОМЕР_1 , виданого 09.10.2018.

Частиною 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Отже, обвинувачений ОСОБА_10 входить до переліку осіб, яким не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

З огляду на наведене, з урахуванням відсутності апеляційних скарг прокурора, потерпілого або його представника про погіршення становища обвинуваченого, а інші альтернативні види покарання, також не можуть бути застосовані до обвинуваченого, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_10 покарання підлягає зміні, з виключенням з мотивувальної та резолютивної частин и вироку посилання на призначення ОСОБА_10 покарання у виді 1 року обмеження волі та про звільнення його на підставі п.2 ч.1 ст. 49 , ч.5 ст. 74 КК України від призначеного покарання, а останній - звільненню від призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України.

Наведене узгоджується з положеннями п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

В решті - вирок районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, п. 2 ч. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 зі змінами та доповненнями, захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 - змінити в частині призначеного йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку суду посилання на призначення ОСОБА_10 покарання у виді 1 року обмеження волі.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про звільнення ОСОБА_10 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного покарання.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді