Номер провадження: 11-кп/813/1882/23
Справа № 521/3149/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 30.06.2023, якою під час судового розгляду к/п № 0000301 від 23.12.2022 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Правдіно Білозерського району Херсонської обл., громадянина України, із середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.08.2023,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсон, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адрсеою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.08.2023,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 30.06.2023 під час розгляду к/п №0000301 від 23.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 28.08.2023, з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме: можливе переховування обвинувачених від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, відсутністю міцних соціальних зв`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою оскільки поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість обвинувачений ОСОБА_7 одружений, має на утриманні малолітню доньку та бабусю похилого віку.

Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною оскільки судом 1-ої інстанції не враховано того, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_8 не з`явився, жодних клопотань до суду не надавав, при цьому від обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будь-яких клопотань про забезпечення їх доставки в судове засідання до апеляційного суду не надходило.

При цьому, прокурор ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, водночас надала клопотання про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності, у зв`язку із викладеним, враховуючи положення ч. 4 ст. 107 та ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000301 від 23.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставин інкримінованого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 корисливого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, його тяжкості, суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими (відповідно до вимог ст. 68 КК України, позбавлення волі на строк від 7 до 8 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не прийнято, свідки та потерпілі підлягають безпосередньому допит судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останніх на потерпілого та свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

Окрім того, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не працевлаштовані, тобто не мають законних джерел існування, обвинувачуються у вчиненні корисливого злочину направленого на незаконне збагачення, апеляційний суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого вчинення останніми іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає голослівними посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він одружений, має на утриманні малолітню доньку та бабусю похилого віку, оскільки матеріалами провадження та апеляційної скарги зазначене не підтверджується.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченим злочину, стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про наявність підстав для скасування відносно них запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Водночас, враховуючи викладені вище обставини у всій сукупності, при загалом вірному застосуванні відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції допустився істотної помилки.

Так, відповідно до клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_10 , остання просила продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави, що становить 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з визначенням розміру застави, що становить 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість, суд 1-ої інстанції задовольняючи клопотання прокурора повністю, не визначив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розмір застави.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КК України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, тобто інкримінований обвинуваченим злочин не містить обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, що вказувало на обов`язковість визначення судом 1-ої інстанції застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне визначити розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених КПК України.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує вимоги п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, ч. 4 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із тим, відповідно до клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_10 , остання просила визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у розмірі 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, керуючись вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, з огляду на обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинувачених, які офіційно не працевлаштовані, не одружені, зважаючи на існування встановлених апеляційним судом ризиків можливого переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також враховуючи вимоги прокурора щодо розміру застави, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_7 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 40, а обвинуваченому ОСОБА_6 у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на останніх у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , скасуванню ухвали суду із постановленням нової про задоволення клопотання прокурора ОСОБА_10 та продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 28.08.2023, з визначенням відповідного розміру застави стосовно кожного, як альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 30.06.2023, якою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.08.2023, без визначення розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 28.08.2023 включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків передбачених КПК України, в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107 320 грн.

Обвинувачений, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 07.08.2023, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього строком до 28.08.2023 включно процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 28.08.2023 включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків передбачених КПК України, в розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 93 940 грн.

Обвинувачений, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 07.08.2023, заставна сума за ОСОБА_6 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти та покласти на нього строком до 28.08.2023 включно процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та заставодавцям, наслідки невиконання покладених на нього обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4