Справа № 487/9033/21
Провадження № 1-кп/487/332/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000669 від 21.05.2021 року, про обрання відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальна справа по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000669 від 21.05.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України.

У зв`язку з неодноразовими неявками ОСОБА_5 у судове засідання та неможливістю забезпечення явки обвинуваченої приводом у судове засідання через неможливість встановлення її місцезнаходження, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.11.2022 року було оголошено розшук обвинуваченої, яка порушила обов`язок, передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, та ухилилася від суду.

17.01.2023 року провадження у справі було відновлено у зв`язку із розшуком обвинуваченої.

У судові засідання 02.02.2023 року, 27.02.2023 року та 15.03.2023 року обвинувачена знову не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, ухвала про привід не була виконана.

Прокурором у судовому засіданні 15.03.2023 року ініційовано питання про оголошення обвинуваченої ОСОБА_5 , яка ухилилась від суду, у розшук, а також подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та клопотання про дозвіл на затримання ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч 1. ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.03.2023 року було оголошено розшук обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Надано дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою її приводу для участі в розгляді клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 21.05.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000069, про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

27.04.2023 року ОСОБА_5 було затримано з метою її приводу для участі в розгляді клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 21.05.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000069, про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та доставлено до суду.

В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу прокурором зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років. Обвинувачена, знаючи тяжкість покарання у разі доведення її вини, а також розуміючи, що в її діях наявні ряд обтяжуючих обставин, у тому числі повторність, вчинення злочинів відносно осіб похилого віку тощо, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказаний ризик являється реальним, адже враховуючи відсутність утриманців, які б могли стримувати останню за місцем проживання, а також міцність соціальних зв`язків, даний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України являється об`єктивно встановленим та підтвердженим. Вказане також підтверджується тим, що остання не з`являється в судові засідання, а виконати ухвалу про її примусовий привід не представляється можливим у зв`язку з не встановлення місця знаходження останньої. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду інших кримінальних правопорушень, у тому числі майнового характеру, обвинувальні акти щодо яких перебувають на розгляді Заводського районного суду міста Миколаєва, та остання не працює, не має інших джерел доходів, що свідчить про можливість вчинення нею інших кримінальних правопорушень, в тому числі корисливого характеру. Також, обвинувачена раніше судима за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про те, що остання на шлях виправлення не стала та перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, відносно обвинуваченої ОСОБА_5 є недостатнім, так як не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченої та запобігти вищевказаним ризикам. Застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави є недоцільним, оскільки обвинувачена не працює та не має законного джерела отримання доходів, тобто, не матиме змоги виконати покладені на неї судом обов`язки. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують довіру та можуть поручитись за виконання покладених на неї обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити її до органу досудового розслідування та суду. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає обвинуваченій вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Таким чином, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування біль м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим необхідно обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити; зазначив, що наразі в провадженні Корабельного районного суду міста Миколаєва, Ленінського районного суду міста Миколаєва та Заводського районного суду міста Миколаєва відносно обвинуваченої ОСОБА_5 перебувають ще й інші кримінальні провадження, за якими ОСОБА_5 оголошена у розшук у зв`язку з ухиленням від суду, також кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 перебуває на розгляді в Центральному районному суді міста Миколаєва.

Захисник та обвинувачена у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали за клопотанням, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001719 від 25.11.2022 року.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно ч. 2 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 357 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Як зазначалось раніше, обвинуваченою ОСОБА_5 було неодноразово порушено свій обов`язок, передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, щодо прибуття за викликом до суду. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_5 від суду остання була оголошена у розшук. Після розшуку ОСОБА_5 обвинувачена продовжила ухилятися від суду, у зв`язку з чим повторно була оголошена у розшук з одночасним наданням дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Отже, з урахуванням наведених обставин, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченої, суд вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачена переховувалась та може переховуватись від суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, офіційно не працевлаштована, не має постійного джерела доходів, раніше судима, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком суду, окрім даного кримінального провадження, до Заводського районного суду міста Миколаєва направлено інший обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та інших осіб щодо вчинення злочинів проти власності, що, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обвинувачується вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в разі визнання винуватою у вчиненні яких їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років. Крім того, судом враховуються: вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_5 , яка народилася у 1999 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Також судом враховуються міцність соціальних зв`язків обвинуваченої в місці її постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 незаміжня, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого місця проживання не має, тимчасово мешкає у будинку з дозволу його власника, який для ОСОБА_5 , з її слів, є сторонньою людиною. ОСОБА_5 не працює, власного джерела доходу не має, кошти для існування інколи надає її сестра. Раніше ОСОБА_5 засуджена 09.02.2021 року Корабельним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із звільнення від призначення покарання згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Наразі, окрім даного кримінального провадження, в Заводському районному суді міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження (ЄРДР №01023 від 04.08.2021 року) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та інших осіб, за яким обвинувачена ОСОБА_5 також оголошена у розшук у зв`язку з ухиленням від суду.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення її належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченої ОСОБА_5 , даних про її особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не є завідомо непомірним для неї, оскільки застава у меншому розмірі враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, розмір шкоди, за якими ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення, не здатна забезпечити належне виконання ОСОБА_5 покладених на неї обов`язків.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України суд вважає за необхідне зобов`язати обвинувачену прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 331, 369, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 25.06.2023 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої обвинувачена ОСОБА_5 повинна бути звільнена з-під варти, в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає, а саме: міста Миколаєва, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та м`ясця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити та попередити ОСОБА_5 , що з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явилася за викликом до суду без поважних причин чи не повідомила про причини своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на обвинувачену може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку неприбуття на виклик суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 01.05.2023 року.

Суддя ОСОБА_1