Справа №592/5461/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/323/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/5461/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2023 щодо застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу слідчої судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту в нічний час доби, оскільки затримання підозрюваного відбулося з істотним порушенням норм КПК, повідомлення про підозру вручене ОСОБА_7 не у спосіб, передбачений ст. 278 КПК, останній неодноразово клопотав про залучення захисника, суть підозри йому не зрозуміла та не роз`яснена. ОСОБА_7 проживає в цивільному шлюбі, виховує неповнолітню дитину, утримує та допомагає батькам пенсійного віку, займається допомогою ДФТГ № 8 Сумської міської громади з перших днів повномасштабного вторгнення, має проблеми зі здоров`ям і хворіє на тяжку хворобу та потребує постійного прийому ліків, не має на меті ухилятися від слідства і чинити тиск на потерпілого та свідків. Жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК слідчим та прокурором не доведений, а до клопотання слідчого не додано показань свідків, які були очевидцями подій, потерпілий клопотав не обирати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

27.04.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури м. Суми, звернувся слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001291 за ч. 4 ст. 296 КК за фактом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 за допомогою спеціально пристосованого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

25.04.2023 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, цього ж дня ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК і йому вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2023 відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.06.2023 включно без визначення розміру застави. Своє рішення слідча суддя суду першої інстанції умотивувала наявністю ризиків ухилення від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні та можливістю вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчої судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу слідчої судді та обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчої судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглянувши клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, слідча суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималася вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, за який законом встановлене покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчої судді ризиків.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у кримінальному провадженні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

При вирішенні вказаного вище питання, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного; 8) наявність судимостей у підозрюваного; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК).

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені слідчим суддею за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи наведені вище обставини, існують реальні ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки «небезпека ризику переховування може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Слідчий суддя суду першої інстанції дійшла цілком обґрунтованого рішення, що ОСОБА_7 може переховуватись від слідства, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, а також фактичні обставини його учинення, зокрема. При цьому ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

При встановленні ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілого (незважаючи на те, що останній підтримує апеляційну скаргу), свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Ризик вчинити ОСОБА_7 інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки беручи до уваги те, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини та під час іспитового строку за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 07.11.2022 у виді позбавлення волі строком на п`ять років вчинив новий злочин у громадському місці із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення підозрюваного, враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, які викладені в клопотанні слідчого, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження, слідчою суддею суду першої інстанції при розгляді клопотання слідчого в повній мірі було враховано в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тяжкість правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, обґрунтованість підозри тощо.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів, також є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення слідчої судді суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 проживає в цивільному шлюбі, виховує неповнолітню дитину, утримує та допомагає батькам пенсійного віку, займається допомогою ДФТГ № 8 Сумської міської громади з перших днів повномасштабного вторгнення, має проблеми зі здоров`ям, хворіє і потребує постійного прийому ліків, не має на меті ухилятися від слідства і чинити тиск на потерпілого та свідків, не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ж знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище. Дані про особу ОСОБА_7 повинні враховуватися тільки у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує можливість тримання особи під вартою, так як запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , хоча і шляхом певного обмеження його особистих прав. Крім того, наведені вище обставини були враховані слідчою суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у невстановленому законом порядку, то вони є безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25.04.2023 підозрюваному було вручене повідомлення про підозру, безпосередньо, в день вчинення останнім кримінального правопорушення, що узгоджується з ч. 1 ст. 278 КПК, а тому відсутні підстави вважати, що повідомлення було вручене у не передбачений законом спосіб. Проте, ОСОБА_7 від підпису про його отримання відмовився.

Колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи сторони захисту про не залучення захисника при затриманні ОСОБА_7 , оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після затримання підозрюваний не пізніше шістдесяти годин був доставлений до суду першої інстанції для розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою (ст. 211 КПК), йому було повідомлено підставу затримання, а також роз`яснено його права та обов`язки. При цьому про факт затримання був повідомлений уповноважений законом орган на надання безоплатної правової допомоги і підозрюваному був призначений захисник ОСОБА_13 , однак згідно заяви від 25.04.2023 ОСОБА_7 відмовився від послуг призначеного Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області захисника і уклав договір із захисником ОСОБА_11 , що є його правом.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК).

Зважаючи на наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, то колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2023 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4