"18" травня 2023 р. Справа № 363/2844/14-к
УХВАЛА

18 травня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000851, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000851 від 13.06.2014 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 головуючим суддею по справі було визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання при вирішенні питання про можливість призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом захисник - адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 , заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. На обґрунтування своєї позиції захисник ОСОБА_5 пояснила, що 24 грудня 2021 року Вишгородським районним судом Київської області було постановлено ухвалу, якою відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості укладену між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором Вишгородської окружної прокуратури, а сам обвинувальний акт повернуто прокурору. Зазначена ухвала Вишгородського районного суду Київської області не була скасована судом апеляційної інстанції, внаслідок чого набрала законної сили. Згідно наданих захиснику ОСОБА_5 відомостей Листом керівника апарату Вишгородського районного суду Київської області від 14.11.2022 року № 01-15/143/2022 матеріали обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000851 щодо ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, було отримано працівниками канцелярії Вишгородської окружної прокуратури 27 червня 2022 року під підпис.

У той же час, як пояснила захисник ОСОБА_5 , після повернення обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження прокурору, будь-яких процесуальних рішень прокурором щодо відновлення досудового розслідування не приймалося. Натомість слідчим ОСОБА_6 здійснювався виклик обвинуваченої ОСОБА_4 для проведення слідчих та інших процесуальних дій, за результатами чого 22.03.2023 року вказаним слідчим було складено новий обвинувальний акт, який у цей же день був затверджений прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 та направлений до суду для здійснення судового провадження.

Посилаючись на практику ВС, зокрема у справах № 686/10785/16-к, № 752/4900/15-к, № 753/6486/21, захисник ОСОБА_5 зазначила, що відновлення досудового розслідування в межах кримінального провадження, яке закінчено направленням обвинувального акту до суду, є неможливим та суперечить положенням КПК України, а дії прокурора після повернення йому обвинувального акту обмежені необхідністю протягом розумного строку повторно звернутися до суду з обвинувальним актом.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відновлення досудового розслідування в закінченому кримінальному провадженні є неможливим, а також на те, що будь-яких процесуальних рішень щодо його відновлення не приймалося, то всі дії після повернення обвинувального акту, зокрема, щодо виклику слідчим обвинуваченої, складання обвинувального акту слідчим та його затвердження прокурором здійснені особами, які не мають на те відповідних повноважень. У зв`язку з цим обвинувальний акт не відповідає положенням процесуального законодавства та підлягає поверненню прокурору.

Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_5 просила задовольнити її клопотання в повному обсязі та повернути обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування прокурору.

Обвинувачена ОСОБА_8 клопотання захисника ОСОБА_5 підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні висловила заперечення проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту. Позиція прокурора була мотивована тим, що Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2021 року у затверджені угоди про визнання винуватості між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором Вишгородської окружної прокуратури дійсно було відмовлено, але обвинувальний акт разом з матеріалами кримінального провадження було повернуто прокурору для продовження досудового розслідування у встановленому законодавством порядку. Крім того, прокурор пояснила, що обвинувальний акт під час підготовчого судового засідання може бути повернутий прокурору, якщо він не відповідає вимогам процесуального законодавства, які закріплені у ст. 291 КПК України. Однак перевірка наявності повноважень слідчого та прокурора на вчинення процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень не входить в предмет розгляду питання відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а є предметом судового розгляду, під час якого досліджуються відповідні докази, а тому повернення обвинувального акту з цих підстав не відповідає вимогам процесуального законодавства. Враховуючи вищевикладене, прокурор просила відмовити у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту.

Ознайомившись із вказаним клопотанням захисника, вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт разом з додатками до нього, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Судом встановлено, що 26 червня 2014 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості укладеної між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором Вишгородської окружної прокуратури. За результатами розгляду вказаної угоди в межах підготовчого судового засідання 24.12.2021 року була постановлена ухвала, якою у затвердженні угоди про визнання винуватості було відмовлено, а обвинувальний акт повернуто прокурору. Вказана ухвала не була скасована судом апеляційної інстанції, внаслідок чого відповідно до положень процесуального законодавства набрала законної сили, володіє всіма ознаками обов`язковості та виключності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовим елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, вимоги та особливості якого знаходять свій вияв в межах відправлення правосуддя та стосуються властивостей судових рішень, ухвалених в межах національної судової системи.

Однією з вимог принципу правової визначеності є остаточність та виключність судового рішення, яке набрало законної сили. Остаточність та виключність судового рішення як його властивості вимагають, щоб обставини та факти, які встановлені судовим рішенням, висновки щодо них, зроблені судом, у подальшому не були предметом розгляду, перегляду, оскарження чи скасування, крім випадків реалізації права учасників справи на оскарження судового рішення, що здійснюється у порядку, який встановлюється процесуальним законодавством. Зазначені вимоги також передбачають, що висновки, зроблені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, є обов`язковими для учасників відповідної справи.

Зважаючи на вищевикладене, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2021 року є обов`язковою для всіх учасників даного кримінального провадження. У зв`язку з цим суд звертає увагу, що цією ухвалою обвинувальний акт було повернуто прокурору.

Аналіз положень процесуального законодавства дає можливість зробити висновок, що кримінальне провадження передбачає як загальний, так і спеціальні порядки його здійснення.

Загальний порядок кримінального провадження визначається загальними нормами кримінального процесуального законодавства, які вміщені у положеннях Розділу ІІІ та IV КПК України. Вказаний порядок передбачає проведення досудового розслідування, яке після повідомлення особі про підозру відповідно до положень ч. 2 ст. 283 КПК України має бути закінчено прокурором в одній із встановлених процесуальним законодавством форм.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України встановлюються загальні форми закінчення досудового розслідування, що здійснювалося в межах загального порядку: 1) закриття прокурором кримінального провадження; 2) звернення прокурора до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернення прокурора до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Однією з форм закінчення досудового розслідування, яке проводилося в загальному порядку, є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом, що є підставою для суду для призначення підготовчого судового засідання відповідно до вимог ст. 314 КПК України.

Системний аналіз положень ст. 110, 291, 314 КПК України дає можливість зробити висновок, що під час підготовчого судового засідання, яке призначено за результатами надходження кримінального провадження, що здійснювалося у загальному порядку, суд вирішує питання можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, у тому числі перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України. За результатами такої перевірки відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

При цьому у своїй сукупності прийняття вказаного рішення свідчить про те, що прокурору повертається лише обвинувальний акт і лише для усунення відповідних недоліків, а сам прокурор обмежений у своїх діях принципом розумних строків, в межах яких він має повторно звернутися до суду з обвинувальним актом. У той же час, оскільки кримінальне провадження, що здійснювалося у загальному порядку, було закінчено у формі направлення обвинувального акту, то повернення обвинувального акту на доопрацювання не призводить до автоматичного відновлення закінченого досудового розслідування. В противному випадку це суперечить положенням КПК України, який не передбачає взагалі механізму відновлення досудового розслідування.

Вказаний висновок також узгоджується з позиціями ВС, які були висловлені у справах № 686/10785/16-к, № 752/4900/15-к, № 753/6486/21 та на які у своїх мотивуваннях посилалася захисник ОСОБА_5 .

У той же час суд звертає увагу, що вказані висновки та позиції ВС стосувалися застосування положень КПК України, які визначають обставини повернення обвинувального акту прокурору саме на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, тобто стосувалися ситуацій, коли досудове розслідування було закінчено у формі направлення обвинувального акту до суду, однак під час підготовчого судового засідання було виявлено недоліки в акті, що перешкоджають призначенню судового розгляду. У такому випадку прокурор усуває вказані недоліки, не відновлюючи досудове розслідування, не проводячи жодних процесуальних дій та не приймаючи процесуальних рішень, і повторно звертається до суду з виправленим обвинувальним актом.

Але, як було встановлено вище, 26 червня 2014 у кримінальному провадженні № 0000851, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, було складено обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, які направлені до Вишгородського районного суду Київської області. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2021 року у затвердженні угоди про визнання винуватості було відмовлено.

Таким чином, судом встановлено, що з самого початку кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , надійшло до суду у спеціальному порядку.

Спеціальний порядок кримінального провадження визначається спеціальними нормами кримінального процесуального законодавства, що вміщуються у різних частинах КПК України. Одним із таких спеціальних порядків є кримінальне провадження на підставі угод, що виділено в окрему Главу 35 окремого Розділу VI КПК України, що має назву «Особливі порядки кримінального провадження». Застосування законодавцем законодавчої техніки у вигляді встановлення окремого розділу та глав для певних категорій кримінальних проваджень свідчить про те, що останні мають певну притаманну їм специфіку їх здійснення та розгляду, що і обумовлює необхідність закріплення нормативних приписів спеціального характеру.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Таким чином досягнення угоди щодо визнання винуватості під час досудового розслідування є підставою для складення обвинувального акту та направлення його разом з відповідною угодою до суду.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями п. 13 ПП ВССУ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року, в якому зазначається, що якщо угоди (незалежно від її виду) досягнуто під час досудового розслідування, після виконання процесуальних дій, передбачених статей 290, 291 КПК, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт разом із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Таким чином, укладення угоди як про визнання винуватості, так і про примирення супроводжується складенням та затвердженням обвинувального акту, що разом з відповідною угодою направляється до суду.

При цьому обов`язковість складення обвинувального акту обумовлюється тим, що відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт - це процесуальне рішення, що являє собою твердження прокурора про вчинення конкретною особою конкретного правопорушення за конкретних обставин. А відповідно до ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Отже, обов`язковість складення обвинувального акту у випадку укладення угоди про визнання винуватості обумовлюється тим, що за результатами розгляду такої угоди, якщо виконані всі вимоги законодавства, суд має ухвалити вирок, яким затвердити угоду, вирішивши таким чином висунуте конкретній особі обвинувачення.

У той же час на переконання суду затвердження обвинувального акту та його направлення до суду в межах загального порядку кримінального провадження та затвердження обвинувального акту і направлення його до суду разом з відповідною угодою не є тотожними, у тому числі в аспекті закінчення досудового розслідування.

Зазначений висновок ґрунтується як на міркуваннях суду щодо наявності спеціальних норм, які визначають специфіку провадження на підставі угод, що були описані вище, а також на тому, що у випадку закінчення досудового розслідування у загальному порядку шляхом направлення обвинувального акту до суду прокурор відповідно до вимог ст. 291 КПК України направляє до суду лише обвинувальний акт з визначеними ч. 4 ст. 291 КПК України до нього додатками. У цій же ч. 4 ст. 291 КПК України міститься імперативна заборона надання суду будь-яких інших документів.

У той же час у кримінальному провадженні на підставі угод прокурор не може направити обвинувальний акт без відповідної угоди, оскільки це суперечить положенням ст. 474 КПК України та змісту спеціального порядку кримінального провадження на підставі угод.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в межах спеціального порядку кримінального провадження на підставі угод, суду надано виключне право під час підготовчого судового засідання, на якому за загальним правилом не вирішується висунуте обвинувачення по суті, затвердити угоду, що у системному зв`язку з ч. 1 ст. 475 КПК України свідчить про необхідність ухвалення вироку. Таким чином, після надходження до суду обвинувального акту з угодою суд під час підготовчого судового засідання може ухвалити вирок, яким затверджує укладену угоду та вирішує по суті висунуте обвинувачення.

Крім того, специфіка кримінального провадження на підставі угод підкреслюється також стилістичним тлумаченням положень КПК України.

Відповідно до п. 7 ст. 474 КПК України у разі відмови у затвердженні угоди досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Таким чином, кримінальне провадження на підставі угод передбачає не тільки можливість суду на стадії підготовчого судового засідання вирішити обвинувачення по суті, але і використовує особливий, спеціальний, зумовлений специфікою такого кримінального провадження процесуальний розвиток кримінального провадження у вигляді продовження досудового розслідування.

Крім того, у п. 18 ПП ВССУ № 13, що зазначалася вище, встановлено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Отже, закріплення процесуальним законодавством можливості продовження досудового розслідування в межах кримінального провадження на підставі угод, на переконання суду, дає можливість зробити висновок, що звернення до суду з обвинувальним актом та угодою не є тотожним зверненню до суду з обвинувальним актом, а відповідно не є формою закінчення досудового розслідування, що визначена у ст. 284 КПК України, а відповідно не перешкоджає можливості продовженню досудового розслідування у випадку відмови у затвердженні угоди та поверненню матеріалів кримінального провадження прокурору. Тому кримінальне провадження на підставі угод, на відміну від кримінального провадження, що здійснюється у загальному порядку, передбачає можливість продовження досудового розслідування після повернення обвинувального акту та угоди прокурору.

Судом встановлено, що у червні 2014 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов саме обвинувальний акт та угода про визнання винуватості, що свідчить про досягнення такої угоди під час досудового розслідування. Відсутність підстав для затвердження такої угоди зумовило прийняття ухвали від 24.12.2021 року, якою кримінальне провадження було повернуто прокурору саме для продовження досудового розслідування, в межах якого прокурор прийняв процесуальне рішення щодо затвердження нового обвинувального акту та направлення його суду в загальному порядку кримінального провадження, що і зумовило закінчення досудового розслідування відповідно до ст. 284 КПК України.

Таким чином, у даному випадку мало місце не відновлення вже закінченого досудового розслідування, а продовження кримінального провадження, яке з цією метою було повернуто внаслідок відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.

У той же час аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість суду зробити висновок, що основним завданням підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні є вирішення організаційно-розпорядчих питань, які пов`язані виключно з підготовкою справи до розгляду по суті з тією метою, щоб судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався ефективно, оперативно та у відповідності до завдань кримінального провадження, що визначені у ст. 2 КПК України. Тобто, під час підготовчого судового засідання за винятком окремих випадків (надходження угоди у кримінальному провадженні або наявність чітко визначених підстав для закриття кримінального провадження) суд не має права досліджувати докази та на основі них встановлювати, підтверджувати чи спростовувати у будь-який спосіб обставини та факти, що викладені в обвинувальному акті, стосуються суті обвинувачення чи в будь-якій інший спосіб занурюватися у питання, які стосуються розгляду обвинувачення по суті.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства має зосереджуватися саме на вирішенні організаційно-розпорядчих питань, які стосуються створення, забезпечення всіх належних умов для проведення ефективного, оперативного, своєчасного та справедливого судового розгляду обвинувачення по суті у відповідності до завдань кримінального провадження.

Тому оцінка правомірності дій слідчого щодо проведення процесуальних дій після повернення кримінального провадження для продовження досудового розслідування, складання та затвердження обвинувального акту, здійснення цих дій та прийняття рішень в межах строків досудового розслідування, наявність повноважень щодо таких дій та рішень є предметом дослідження на стадії судового розгляду, а не підготовчого судового засідання. Тому сторона захисту не позбавлена відстоювати свою позицію захисту щодо неналежного суб`єкта затвердження та складання обвинувального акту під час дослідження відповідних доказів по справі.

Натомість відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акту прокурору є виключно невідповідність такого обвинувального акту (його форми та змісту) вимогам КПК України. Зазначені вимоги закріплюються виключно у положеннях ст. 291 КПК України, оскільки жоден інший нормативний припис процесуального законодавства не висуває вимоги до форми та змісту цього процесуального рішення.

У ст. 291 КПК України встановлюються такі вимоги щодо обвинувального акту - обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що одним з організаційно-розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питання відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства. При цьому оскільки вимоги до обвинувального акту встановлюються лише положеннями ст. 291 КПК України, то суд під час підготовчого судового засідання здійснює перевірку обвинувального акту на предмет відповідності тільки цим статтям.

На додаток до цього суд звертає увагу на ті обставини, що підстави для повернення обвинувального акту не можуть тлумачитися та застосовуватися з надмірним формалізмом, оскільки останній може призвести не тільки до безпідставного повернення обвинувального акту, але і до затягування кримінального провадження, що також є неприпустимим для прав та інтересів обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

У зв`язку з вищевикладеним суд під час підготовчого судового засідання наділений повноваженнями перевірки того чи підписаний обвинувальний акт слідчим та затверджений прокурором чи підписаний він прокурором, якщо обвинувальний акт складався тільки останнім. При цьому суд не вдається до оцінки того, чи є слідчий та прокурор належним суб`єктом, оскільки для цього потрібно досліджувати докази та перевіряти дотримання принципу належної правової процедури, що є предметом судового розгляду, а не підготовчого судового засідання.

У свою чергу перевірка обвинувального акту судом дає можливість зробити висновок, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та затверджений прокурором, будь-яких інших недоліків, які б перешкоджали його призначенню до судового розгляду не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність недоліків в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 22, 109, 110, 291, 292, 314 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні за № 0000851, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали проголошено 22 травня 2023 року о 16 год. 30 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1