Справа № 385/348/23
Провадження № 1-кп/385/60/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 10.01.2023 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, смт. Іванівка, Іванівського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), працездатного, який не працює та не навчається, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зміненого обвинувального акту, влітку 2007 року (точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 12 липня 2007 року) у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво гаражу на самовільно зайнятій земельній ділянці, розташованій на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та відноситься до земель комунальної власності Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел ОСОБА_5 в період часу з липня по жовтень 2007 року (точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно, в порушення вимог ч.1 ст.81, ч.2 ст.95, ч.1 ст.96, ч.1 ст.116, ч.3 ст.125, ст.126, ч.1 ст.152, ч.1 ст.153 Земельного Кодексу України, ч.1 ст.376 Цивільного Кодексу України, ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, самостійно та частково - за участю інших осіб, яким не повідомляв про дійсність своїх намірів, здійснив самовільне будівництво споруди на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме гаражу з цегли на цементному розчині розміром 4,25 м х 6 м, висотою 2,5 м, на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0.0030 га, яка відноситься до земель комунальної власності Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Таким чином ОСОБА_5 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, тобто у самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього за ч. 2 ст. 191 КК України. Клопотання мотивує тим, що строки давності, передбачені ст. 49 КК України, для притягнення його до кримінальної відповідальності закінчились.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання, повідомив, що фактів ухилення ОСОБА_5 , від слідства чи суду, або вчинення ним нових кримінальних правопорушень немає.

Вислухавши думки учасників судового провадження суд встановив наступне.

Приписами частини 3 статті 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження №51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.284КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Санкція ч. 3 ст. 197-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років

За класифікацією у відповідності до вимог ч. 3 ст.12КК України кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 197-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до нетяжкого злочину.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в 2007 році кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.197- 1 КК України, а саме у самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Тобто п`ятирічний строк давності станом на дату подання ОСОБА_5 клопотання - закінчився.

Крім того ВП ВС у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_5 , якому роз`яснено та зрозуміло суть обвинувачення за ч. 3 ст. 197-1 КК України, не заперечує проти закриття провадження з відповідних підстав, ним подано відповідне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

З`ясувавши позицію обвинуваченого та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення.

При цьому судом встановлено, що перебіг давності не переривався та не зупинявся, оскільки відсутні дані про те, що обвинувачений вчиняв нові кримінальні правопорушення або ухилявся від досудового слідства чи суду.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст. 284, 285-288, 369-372, 376, 392-395 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження №0000001 від 10.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1