БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/678/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 08.04.2023 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого на території України без реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючого на обліку у лікаря-психіатра, до якого ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21.04.2016 року застосовувалися примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, які припинені ухвалою Новозаводського районного суду Чернігівської області від 04.10.2018 року,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2023 року до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 08.04.2023 року, щодо ОСОБА_4 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З клопотання вбачається, що 06.04.2023 близько 23:45 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані неосудності, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок важкого психічного розладу, діючи в умовах воєнного стану, що введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово був продовжений, останнього разу 19 лютого 2023 року на 90 діб, не усвідомлюючи значення своїх дій, через незамкнену хвіртку проник на територію господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , та за допомогою металевого лому зірвав навісний замок з сарайного приміщення та проник у середину, звідки таємно викрав наступні речі, а саме: односпальне залізне панцерне ліжко з металевими бильцями, розмірами 90*190 см вартістю 733 грн. 00 коп., металевий лом діаметром 3,2 см, довжиною 145 см, вартістю 300 грн. 00 коп., металевий лом діаметром 3 см довжиною 150 см вартістю 400 грн., металевий бур з ручками пластмасовими довжиною 102 см, діаметром 3 см вартістю 300 грн. 00 коп., пічний алюмінієвий горщик ємністю 10 л. вартістю 300 грн. 00 коп., пічний алюмінієвий горщик ємністю 12 л. вартістю 450 грн. 00 коп., чавунну каструлю «Утятницю» ємністю 4 л. вартістю 200 грн. 00 коп., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв матеріальної шкоди ОСОБА_7 на загальну суму 2683 грн. 00 коп.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та його законний представник заперечили проти застосування примусових заходів медичного характеру, вважають, що ОСОБА_4 може продовжити лікування у домашніх умовах. Додатково ОСОБА_4 пояснив, що це дійсно він викрав речі, оскільки були необхідні гроші, кається.

Захисник поклався на розсуд суду, однак зазначив, що необхідність застосування таких заходів убачається з матеріалів, долучених до клопотання.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просить суд справу розглядати в її відсутність.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Вчинення ОСОБА_4 вищезазначеного суспільно - небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме:

-витягом з кримінального провадження № 0000174 від 08.04.2023 року про внесення відомостей до ЄРДР за письмовою заявою потерпілої про викрадення речей;

-протоколами огляду місця події від 07.04.2023 року з додатками;

-висновком експерта від 19.04.2023 року щодо вартості викраденого майна;

-висновками судово-психіатричного експерта № 328 та № 329 від 01.06.2023 року, згідно яких у ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, а також на теперішній час, виявлені ознаки параноїдної шизофренії (F 20.0 - за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду); за психічним станом на період часу до якого

відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюєтьсяОСОБА_4 був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними; за його психічним станом на теперішній часОСОБА_4 показано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням його в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним нових суспільно небезпечний діянь.

Аналіз вищезазначених доказів на переконання суду свідчить про їх повну узгодженість між собою та відповідність іншим доказам, що дає підстави суду прийняти до уваги їх як такі, що відповідають дійсності.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з принципами № 15, 16 «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (b) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Відповідно до роз`яснень, наданих в пунктах 5 та 15 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені статтею 94 КК, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними. Судам потрібно мати на увазі, що тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановлення вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, а суд при визначенні виду психіатричного закладу, в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно небезпечного діяння і тому з урахуванням цих вимог.

Положеннями кримінального процесуального закону передбачено дві самостійні процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Перша процедура застосовується до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність у стані неосудності (п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України), друга - до осіб, котрі вчинили суспільно небезпечне діяння у стані осудності, але до постановлення вироку суду захворіли на психічну хворобу.

Визначальним при визначенні конкретної процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ч. 1 ст. 18 КК України, є встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки.

До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальними кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Враховуючи вищезазначене, тяжкість вчиненого у стані неосудності діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про необхідність застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Доводи ОСОБА_4 та його законного представника щодо можливості лікування у домашніх умовах є непереконливими та спростовуються долученими доказами.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз компенсувати за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертній установі з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 92, 93, 94 КК України, ст. 100, ч. 2 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 08.04.2023 року, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Речові докази: металевий бур з ручками пластмасовими довжиною 102 см, діаметром 3 см, металевий лом діаметром 3 см довжиною 150 см, металевий лом діаметром 3,2 см, довжиною 145 см, горщики ємністю 10 та 12 літрів, чавунну каструлю «Утятницю», односпальне залізне панцерне ліжко з металевими бильцями, які передані потерпілій на зберігання ( а.п. 24-25) залишити їй за належністю.

Копію ухвали після її проголошення вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1