Справа №592/2309/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/217/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

09 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/2309/23 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.02.2023 про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки не можливо застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, прокурора та суду, незаконно впливати на потерпілого та вчинити інші кримінальні правопорушення.

22.02.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури міста Суми, звернувся ст. слідчийСВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000013 від 05.01.2023 за ч. 4 ст. 186 КК за фактом того, що 21.11.2022 близько 19:00 ОСОБА_7 в умовах воєнного стану, із застосуванням насильницьких дій заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11

05.01.2023 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, 31.01.2023 ОСОБА_7 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

21.02.2023 ОСОБА_7 було оголошено в розшук і 23.02.2023 о 13:27 його затримано на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.02.2023.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.02.2023 у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено та відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 20:00 до 07:00 ранку наступного дня включно до 01.04.2023 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що доводи слідчого та прокурора є недостатніми для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже ними не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні. Крім того, слідчий суддя врахував, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, є членом ДФТГ № 5.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК (ч. 1 ст. 183 КПК).

Здійснивши розгляд вказаного клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як домашній арешт з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК обов`язків, а не застосування будь-якого іншого, більш суворого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення, існування певних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, та можливість і достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам. При цьому обґрунтованість підозри ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється і наявні в матеріалах докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Так, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому необхідно ураховувати, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Таким чином, слідчий суддя повинен взяти до уваги, крім обставин, передбачених ст. 177 КПК, також особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Висновки про ступінь ризиків та можливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваної особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96), але у той же час питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба ізоляції підозрюваного не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість кримінальних правопорушень (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу. Мають бути враховані характер підозрюваного, його моральні якості, наявні кошти (матеріальне становище), зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти, його заяви щодо прагнення виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у нього кількох паспортів; наявність даних про те, що підозрюваний раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо.

Ризик втечі також має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§ 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

В ході судового розгляду слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і правильно встановив, що під час судового розгляду прокурором не наведено переконливих доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам, оскільки у клопотанні про застосування запобіжного заходу не зазначено, а під час його розгляду як в суді першої інстанції, так і при перегляді постановленого за результатами його розгляду рішення слідчого судді в апеляційному суді, не було встановлено того, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ним ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків (ч. 5 ст. 194 КПК).

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту свідчить і той факт, що підозрюваний самостійно, за першою вимогою апеляційного суду та у визначений час з`явився в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища і застосування до нього тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків (ч. 5 ст. 194 КПК), оскільки тримання під вартою до суду повинно розглядатися як винятковий захід, який ніколи не повинен бути обов`язковим і використовуватися для цілей покарання (п.1 Рекомендації R (80) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо досудового ув`язнення).

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.02.2023 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4