Провадження по справі № 1-кс/522/4030/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження № 0000231 від 16.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України, про накладення арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна квартиру (реєстраційний номер: 29254669) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на частину вказаного майна, яка належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

У провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000231 від 16.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), у своєму телеграм-каналі: ІНФОРМАЦІЯ_2 виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовує, визнає правомірною, заперечує тимчасову окупацію частину території України, а також глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у своєму телеграм-каналі: ІНФОРМАЦІЯ_2 публікує матеріали які спрямовані на розпалювання міжнаціональної ворожнечі та ворожнечі за ознакою ідеологічних вподобань.

Крім цього, у вище вказаному телеграм-каналі ОСОБА_4 несанкціоновано поширила інформацію про розташування підрозділів Збройних Сил України, наслідками розповсюдження такої інформації може бути нанесення значної шкоди державній обороноздатності, економічній та державній безпеці. Також, ОСОБА_4 , у вищевказаному телеграм-каналі закликає до несанкціонованого поширення та передачі інформації громадянам рф про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії рф проти України, глорифікації її учасників, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, також ОСОБА_4 підозрюється у несанкціонованому поширенні інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, також ОСОБА_4 підозрюється у розпалюванні міжнаціональної ворожнечі та ворожнечі за ознакою ідеологічних вподобань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України. Про підозру ОСОБА_4 повідомлено 23.06.2023.

Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 436-2 КК України, за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачена кримінальна відповідальність у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 336671121 від 22.06.2023, підозрюваній у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на праві спільної приватної власності (1/2 частка) належить об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотанні майно.

Слідчий в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, вимоги свого клопотання підтримав в повному обсязі та просила розглядати клопотання за його відсутності.

Окрім цього, слідчий наполягав на розгляді вказаного клопотання без виклику осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно на підставі ч. 2 ст. 163 КПК України, а саме ОСОБА_4 , так як її обізнаність про розгляд вказаного клопотання судом призведе до відчуження вказаного майна.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1)Правова підстава для арешту майна.

2)Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

3)Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4)Наслідки арешту майна для підозрюваного та/або інших осіб.

Правова підстава для арешту майна.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000231 від 16.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161КК України.

23.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна в якості речового доказу, у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що нерухоме майно має значення для доказування під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст. 436-2 КК України, виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчої судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна.

На цьому етапі слідчий суддя оцінює лише обставини, що стосуються арешту майна та які мають значення для прийняття рішення стосовно накладення чи не накладення такого арешту (визначені вище). Слідчий просить накласти арешт на майно з метою конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості здійснення будь-яких реєстраційних дій.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до відчуження, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Враховуючи те, що зазначений в клопотанні об`єкт нерухомого майна визнаний речовим доказом, а незастосування арешту вказаного майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, може привести до його переоформлення, відчуження або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, арешт майна є достатнім для збереження в якості речових доказів, слідчий суддя вважає, що таке втручання є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Метою накладення арешту є забезпечення конфіскації майна, яка передбачена санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК України, при призначенні покарання, за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, оскільки втручання у право власності пов`язано із здійсненням кримінального провадження щодо вчинення злочину, пов`язане з заволодінням майном шляхом підроблених документів, а тому таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності із дотриманням справедливого балансу між суспільним інтересом та захистом права власності особи, при цьому враховуючи, що досягнення мети даного кримінального провадження неможливо у інший спосіб, окрім як застосуванням такого заходу забезпечення як арешт майна.

При цьому належить обмежити права власності лише в частині відчуження майна, а також вчинення будь-яких реєстраційних дій, з метою запобігання його зміни чи знищенню, оскільки право розпорядження майном - це можливість його власника визначати долю такого майна, що зокрема полягає в можливості зміни фізичної сутності майна аж до його повного знищення або шляхом відмови від права на майно, а право відчуження полягає у можливості переходу прав власності від однієї особи до іншої.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вважаю можливим розгляд клопотання провести без виклику власника, володільця майна, на підставі ч.2 ст. 163 КПК України, оскільки слідчим в клопотанні було обґрунтовано доведено, що у разі обізнаності володільця майна про ініціювання застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, існує реальна загроза незаконного відчуження вказаного в клопотанні нерухомого майна третім особам, здійснення перереєстрації вказаного майна, що ускладнить проведення досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру (реєстраційний номер: 29254669) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на частину вказаного майна, яка належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_4 , із забороною проведення будь-яких реєстраційних дій.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_5

26.06.2023