Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3676/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000537 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17.04.2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Хабаровськ, Російської Федерації, українка, громадянка України, із неповною середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, на утриманні дітей не має, останнє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , адреси реєстрації не має, раніше судима:12.09.2013 Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та застосувати до неї менш суворе покарання. Вину визнає повністю, кається. Просить врахувати той факт, що потерпіла ОСОБА_9 претензій до неї не має.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 мінімальну міру покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України та застосувати положення ст.75 КК України. Вважає вирок суду занадто суворим. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано відношення обвинуваченої до скоєного, те, що одразу після події вона намагалася надати допомогу потерпілій, визнала свою вину та щиро кається, активно сприяла розкриттю злочину. Вважає, що у суду було достатньо підстав для призначення обвинуваченій менш суворого покарання.

В запереченні на апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 йдеться про безпідставність доводів апеляційних скарг та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 17.04.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 12.02.2023 року по день набрання вироком законної сили відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 встановлено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в сумі 6889 грн. 55 коп.

Вирішено питання щодо речових заходів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 12.02.2023 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_7 перебувала в кімнаті АДРЕСА_2 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 , де в них виник словесний конфлікт.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин на грунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, перебуваючи в приміщенні коридору шостого поверху будинку АДРЕСА_3 , тримаючи в руці кухонний ніж, здійснила не менше 7-ми порізів та 1 удару по тілу ОСОБА_12 , чим заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді:

- рани лівої завушної ділянки, 2 ран лівої верхньої кінцівки, рани лівої нижньої кінцівки, рани лівої сідниці, 2 ран по задній поверхні грудної клітки зліва га в поперековій ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

- проникаючого поранення бокової поверхні грудної клітини зліва (в 8-му міжребер`ї по середньо-паховій лінії) раньовий канал якої проникає в грудну порожнину з ушкодженням парієнтальної плеври, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Своїми умисними діями, які виразилися в заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилася та заперечень щодо розгляду справи у її відсутність не надала.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій у відповідності до вимог ст.66 КК України суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.67 КК України суд визнав рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у близьких відносинах.

Також судом враховано відношення обвинуваченої ОСОБА_7 до вчиненого злочину та дані про її особу, зокрема те, що вона раніше неодноразово судима за вчинення умисних кримінальних правопорушень, не працює, не має місця реєстрації, за місцем проживання дільничним інспектором характеризується негативно, суспільно-корисною працею не займається, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває.

На підставі викладеного, суд вважав за доцільне призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів та вважає, що саме таке покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченої про те, що судом не враховано належним чином ставлення обвинуваченої ОСОБА_7 до вчиненого нею злочину, те що вона повністю визнала свою вину, щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину, а також те, що потерпіла не має до неї жодних претензій, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Доводи апелянтів про те, що судом призначено занадто суворе покарання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, який наближений до мінімального, у даному випадку, не можна вважати явно несправедливим через суворість, а тому підстав для зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосування до призначеного покарання вимог ст.75, 76 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки застосування вказаних норм закону є правом, а не обов`язком суду. Крім того, з урахуванням зазначених вище даних про особу обвинуваченої, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченій покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченій ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів. Призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: