Провадження №11-кп/824/342/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання:

- за ч.4 ст. 190 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна;

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченій ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Цим же вироком вирішено цивільні позови потерпілих, вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 , знаходячись у невстановленому місці, час та обставинах, з метою покращення свого матеріального становища, вирішила шляхом обману заволодіти грошовими коштами третіх осіб, під приводом сприяння у виготовленні відповідних документів та їх еміграції з України до Сполучених Штатів Америки. З цією метою ОСОБА_7 , не маючи жодного відношення до установ, уповноважених надавати згоду або здійснювати контроль за еміграцією громадян України до Сполучених Штатів Америки, розробила злочинний план, по введенню в оману осіб, які мають бажання емігрувати до вказаної держави, створюючи враження на цих осіб ділової людини, яка ніби-то займається програмою еміграції до Сполучених Штатів Америки громадян України.

В подальшому , ОСОБА_7 на початку червня 2017 року познайомилась з раніше їй не знайомим ОСОБА_11 , який в ході бесіди висловив їй свої бажання у еміграції до Сполучених Штатів Америки своєї сім`ї та близьких членів родини. В свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість введення ОСОБА_11 , в оману та заволодіння його грошовими коштами, з корисливих мотивів, запропонувала йому допомогу у сприянні виготовленні відповідних документів через Організацію Об`єднаних Націй, де ніби-то має знайомих та подальшій еміграції його сім`ї та близьких членів родини до Сполучених Штатів Америки за відповідну грошову винагороду. Після чого, ОСОБА_11 переслідуючи мету еміграції до Сполучених Штатів Америки та не будучи обізнаним в дійсних намірах ОСОБА_7 , на її пропозицію погодився, що надало останній змогу в такий спосіб заволодіти його грошовими коштами.

З метою доведення свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами іншої особи ОСОБА_7 , запевнила ОСОБА_11 , у повному сприянні його еміграції з сім`єю і членами родини до Сполучених Штатів Америки та у необхідності сплати за надані нею послуги відповідної суми грошових коштів. В свою чергу ОСОБА_11 , будучи введеним в оману, в період часу з 16.06.2017 року по 22.06.2017 року, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 25780 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 22.06.2017 року становить 670795 гривень та 32000 гривень, як оплату за еміграцію до Сполучених Штатів Америки за надані нею послуги.

Отримавши в такий спосіб грошові кошти від ОСОБА_11 , ОСОБА_7 взяла на себе обов`язки по сприянню еміграції його сім`ї та членів родини до Сполучених Штатів Америки. Однак, в подальшому ОСОБА_7 взяті на себе обов`язки перед ОСОБА_11 не виконала, а отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала йому матеріальну шкоду на загальну суму 702795 гривень, що є особливо великими розмірами та в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім цього, ОСОБА_7 24.06.2017 року, знаходячись у невстановленому місці, час та обставинах, переслідуючи корисливий мотив, вирішила продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з заволодінням грошовими коштами третіх осіб, під приводом сприяння у виготовленні відповідних документів на осіб та їх еміграції з України до Сполучених Штатів Америки, маючи при цьому відповідний досвід та заздалегідь розроблений план злочинних дій.

Після цього, ОСОБА_7 у невстановленому місці, зустрілась з ОСОБА_12 , в ході бесіди який висловив свої наміри у еміграції до Сполучених Штатів Америки свого сина разом з невісткою. В свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість введення ОСОБА_12 в оману та заволодіння його грошовими коштами, з корисливих мотивів, запропонувала йому допомогу у сприянні виготовленні відповідних документів через Організацію Об`єднаних Націй, де ніби-то має знайомих та подальшій еміграції його сина разом з невісткою до Сполучених Штатів Америки, за відповідну грошову винагороду. Після чого ОСОБА_12 , переслідуючи мету еміграції до Сполучених Штатів Америки та не будучи обізнаним в дійсних намірах ОСОБА_7 , на її пропозицію погодився, що надало впевненості останній у змозі в такий спосіб заволодіти його грошовими коштами.

З метою доведення свого злочинного умислу направленого на заволодіння грошовими коштами іншої особи, ОСОБА_7 запевнила ОСОБА_12 у повному сприянні еміграції його сина разом з невісткою до Сполучених Штатів Америки та у необхідності сплати за надані нею послуги відповідної суми грошових коштів. В свою чергу ОСОБА_12 , будучи введеним в оману, 24.06.2017 року передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 27000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 24.06.2017 року становить 702540 гривень, як оплату за еміграцію до Сполучених Штатів Америки та надані нею послуги.

Отримавши в такий спосіб грошові кошти від ОСОБА_12 , ОСОБА_7 взяла на себе обов`язки по сприянню еміграції сина ОСОБА_12 та його невістки до Сполучених Штатів Америки. Однак, в подальшому ОСОБА_7 взяті на себе обов`язки перед ОСОБА_12 не виконала, а отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала йому матеріальну шкоду на загальну суму 702540 гривень, що є особливо великими розмірами та в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім цього, ОСОБА_7 знаходячись у Святошинському районі міста Києва, а саме біля кінотеатру «Лейпциг», а саме по пр-ту Л. Курбаса, 8 , переслідуючи корисливий мотив, вирішила цродовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з заволодінням грошовими коштами третіх осіб, під приводом сприяння у виготовленні відповідних документів на осіб та їх еміграції з України до Сполучених Штатів Америки, маючи при цьому відповідний досвід та заздалегідь розроблений план злочинних дій.

Після цього, ОСОБА_7 15.07.2017 року, знаходячись у Святошинському районі міста Києва, а саме біля кінотеатру «Лейпциг», а саме по пр-ту Л. Курбаса, 8, зустрілась з ОСОБА_13 , в ході бесіди який висловив свої наміри в еміграції до Сполучених Штатів Америки. В свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість введення ОСОБА_13 в оману та заволодіння його грошовими коштами, з корисливих мотивів, запропонувала йому допомогу у сприянні виготовленні відповідних документів через Організацію Об`єднаних Націй, де ніби-то має знайомих та подальшій еміграції його до Сполучених Штатів Америки, за відповідну грошову винагороду. Після чого ОСОБА_13 переслідуючи мету еміграції до Сполучених Штатів Америки та не будучи обізнаним в дійсних намірах ОСОБА_7 на її пропозицію погодився, що надало впевненості останній у змозі в такий спосіб заволодіти його грошовими коштами.

З метою доведення свого злочинного умислу направленого на заволодіння грошовими коштами іншої особи ОСОБА_7 запевнила ОСОБА_13 у повному сприянні еміграції його до Сполучених Штатів Америки та у необхідності сплати за надані нею послуги відповідної суми грошових коштів. В свою чергу ОСОБА_13 , будучи введеним в оману, 15.07.2017 року передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 15.07.2017 року становить 259600 гривень, як оплату за еміграцію до Сполучених Штатів Америки та надані нею послуги.

Отримавши в такий спосіб грошові кошти від ОСОБА_13 , ОСОБА_7 взяла на себе обов`язки по сприянню еміграції його до Сполучених Штатів Америки. Однак, в подальшому ОСОБА_7 взяті на себе обов`язки перед ОСОБА_13 не виконала, а отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала йому матеріальну шкоду на загальну суму 259600 гривень, що є особливо великими розмірами ,яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім цього, ОСОБА_7 15.07.2017 року, знаходячись у Святошинському районі міста Києва, а саме біля кінотеатру «Лейпциг», а саме по пр-ту Л. Курбаса, 8 переслідуючи корисливий мотив, вирішила продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з заволодінням грошовими коштами третіх осіб, під приводом сприяння у виготовленні відповідних документів на осіб та їх еміграції з України до Сполучених Штатів Америки, маючи при цьому відповідний досвід та заздалегідь розроблений план злочинних дій.

Після цього, ОСОБА_7 15.07.2017 року, знаходячись у Святошинському районі міста Києва, а саме біля кінотеатру «Лейпциг», а саме по пр-ту Л. Курбаса, 8, зустрілась з ОСОБА_14 , в ході бесіди який висловив свої наміри у еміграції до Сполучених Штатів Америки. В свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість введення ОСОБА_14 в оману та заволодіння його грошовими коштами, з корисливих мотивів, запропонувала йому допомогу у сприянні виготовленні відповідних документів через Організацію Об`єднаних Націй, де ніби-то має знайомих та подальшій еміграції його до Сполучених Штатів Америки, за відповідну грошову винагороду. Після чого ОСОБА_14 , переслідуючи мету еміграції до Сполучених Штатів Америки та не будучи обізнаним в дійсних намірах ОСОБА_7 , на її пропозицію погодився, що надало впевненості останній у змозі в такий спосіб заволодіти його грошовими коштами.

З метою доведення свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами іншої особи , ОСОБА_7 запевнила ОСОБА_14 у повному сприянні еміграції його до Сполучених Штатів Америки та у необхідності сплати за надані нею послуги відповідної суми грошових коштів. В свою чергу ОСОБА_14 , будучи введеним в оману, 15.07.2017 року передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 12000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 15.07.2017 року становить 311520 гривень, як оплату за еміграцію до Сполучених Штатів Америки та надані нею послуги.

Отримавши в такий спосіб грошові кошти від ОСОБА_14 , ОСОБА_7 взяла на себе обов`язки по сприянню еміграції його до Сполучених Штатів Америки. Однак, в подальшому ОСОБА_7 взяті на себе обов`язки перед ОСОБА_14 не виконала, а отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала йому матеріальну шкоду на загальну суму 311520 гривень, що є особливо великими розмірами та в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім цього, ОСОБА_7 28.09.2017 року, переслідуючи корисливий мотив, вирішила продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з заволодінням грошовими коштами третіх осіб, шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 .

Після цього, ОСОБА_7 28.09.2017 року, зателефонувала до ОСОБА_15 , якій в ході бесіди повідомила, що в неї заблоковані банківські рахунки і їй терміново потрібні грошові кошти та попросила ОСОБА_15 надати їй у борг грошові кошти в будь-якій сумі. В свою чергу ОСОБА_15 на її пропозицію погодилась, що надало впевненості ОСОБА_7 у змозі в такий спосіб заволодіти її грошовими коштами.

З метою доведення свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами іншої особи, ОСОБА_7 запевнила ОСОБА_15 , що поверне взяті в борг у останньої грошові кошти. В свою чергу ОСОБА_15 , будучи введеною в оману, 28.09.2017 року передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 28.09.2017 року становить 26470 гривень та 980 євро, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 28.09.2017 року становить 30458 гривень.

Отримавши в такий спосіб грошові кошти від ОСОБА_15 , ОСОБА_7 взяла на себе обов`язки про повернення взятих в борг грошових коштів. Однак, в подальшому ОСОБА_7 взяті на себе обов`язки перед ОСОБА_15 не виконала, на телефонні дзвінки не відповідала, а отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала їй матеріальну шкоду на загальну суму 56928 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження щодо неї закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за недоведеністю вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення її винуватості у вчиненні злочинів та вичерпано всі можливості їх отримання.

Також, просить повторно дослідити та визнати недопустимими наявні в матеріалах справи письмові докази.

Вважає оскаржуваний вирок незаконним, необгрнутованим та невмотивованим, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, зазначає, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо допустимості доказів, натомість покладено їх в основу обвинувального вироку, а саме: протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 23.01.2019; протокол пред`явлення особи до впізнання від 23.01.2019; протокол пред`явлення особи до впізнання від 22.01.2018; протокол пред`явлення особи до впізнання від 22.12.2018. Проте, ці протоколи отримані з грубим порушенням вимог ст. 104, 105, ч.ч.1, 2 ст. 228 КПК України, про що зазначала сторона захисту в суді першої інстанції.

Вказує, що судом проігноровано її клопотання про визнання недопустимим доказами: протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.02.2019; висновок експерта КНДЕКЦ № 84/36 від 27.03.2019; оригінал розписки ОСОБА_7 від 16.06.2017; оригінал зобов`язання ОСОБА_7 від 20.07.2018. Оскільки, в порушення вимог ст. 290 КПК України органом досудового розслідування не було надано доступ обвинуваченій до матеріалів кримінального провадження, а тому суд не має права визнати такі докази допустимими.

Також, зазначає, що обвинувальний акт не вручався обвинуваченій та відповідно їй не відкривались матеріали досудового розслідування. Окрім цього, письмову підозру обвинуваченій, разом із пам`яткою про її права та обов`язки вручено не у спосіб, встановлений КПК України.

Окрім цього, зазначає також про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто Святошинським районним судом м. Києва з порушенням правил підсудності, оскільки, сторона захисту наполягала, що справа підсудна Печерському районному суду м. Києва, проте зазначені порушення не були усунуті судом першої інстанції.

Обвинувачена зазначає про порушення її права на захист, посилаючись на те, що протягом судового розгляду перебувала в скляній кабінці, що позбавило її можливості реалізувати свої процесуальні права та в повній мірі отримувати правову допомогу від свого захисника.

Також, обвинувачена вважає, що у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, у строк покарання їй необхідно зарахувати термін її попереднього ув`язнення з розрахунку один день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення.

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та їх захисників в обґрунтування поданої апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника потерпілих, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи поданої апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України не визнала, зазначила, що вона сама стала жертвою шахрайства, та вказала, що вона з ОСОБА_15 товаришували, з ОСОБА_16 склалися досить довірливі та близькі відносини. В 2016 році вона вирішила працювати дистанційно, оскільки в неї вже були свої зв`язки, та ОСОБА_15 сказала, що буде їй допомагати. Після чого вони з ОСОБА_15 вирішили знаходити нові програми щодо еміграції до США, про що знав і ОСОБА_16 , який повідомив, що в нього є дуже багато знайомих в США, та його товариш на ім`я ОСОБА_17 працює в ООН в м. Нью-Йорк. Згодом вона познайомилась з ОСОБА_17 , який їй розповів про цю програму еміграції та що він може допомогти, а також, що всю інформацію з приводу програми він буде надавати ОСОБА_16 . Через деякий час ОСОБА_15 повідомила, що в неї є сім`я ОСОБА_18 , сім`ї ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Вказала, що вона знайомилась із зазначеними сім`ями, розповідала про прогруму та її вартість. ОСОБА_16 називав їй вартість програми для кожної сім`ї окремо, яку вона говорила ОСОБА_15 , і остання вже говорила потерпілим суму з «накруткою», яка мала бути їх заробітком поділеним порівну. Другу частину оплати програми та свій заробіток вони вже мали отримувати від потерпілих після передачі останнім готових документів.Після зустрічей,, ОСОБА_7 брала у них гроші, документи та все передавала ОСОБА_16 . Згодом, ОСОБА_16 перестав виходити на зв`язок. Вона весь час намагалася знайти ОСОБА_16 , проте їй це не вдалося. Вона не писала заяву на ОСОБА_16 , оскільки доказів, що вона передавала йому кошти в неї не було, проте в неї була вся їх переписка. Вона думала, що ОСОБА_16 знайдеться, шукала його через його знайомих. ОСОБА_11 загалом передав їй 27000 доларів США, ОСОБА_12 - 27000 доларів США, ОСОБА_14 - 12000 доларів США, ОСОБА_13 - 10000 доларів США. Всі отримані від потерпілих кошти вона передавала ОСОБА_16 , проте розписки від нього про отримання грошей не брала. За її допомогою по вказаній програмі фізично ніхто не емігрував до США.

Всі відскановані документи потерпілих вона відправляла на телефон або на електронну пошту ОСОБА_16 , які на пам`ять не пам`ятає.Гроші, які вона отримувала від потерпілих, вона також передавала ОСОБА_16 , який говорив, що передавав вказані гроші до США. Спільних банківських рахунків у неї з ОСОБА_16 не було. В неї з ОСОБА_16 були довірливі стосунки, вони проживали деякий час разом. Їй нічого не відомо про проблеми ОСОБА_16 з правоохоронними органами та про якісь кримінальні провадження відносно нього. Вона вважає, що в даній ситуації вона також є обманутою ОСОБА_16 , який ввійшов в її довіру. Потерпілі знали, що вона є посередником, проте вона не називала їм особу, що це є ОСОБА_16 . Гроші в ОСОБА_15 в борг не брала, в них були нормальні стосунки, вони досить часто зустрічалися, дружили, співпрацювали разом, в них були спільні клієнти.

Не дивлячись на те, що обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у висунутому обвинуваченні не визнала, вина останньої у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України повністю підтверджується показаннями потерпілих та свідків, а також зібраними в ході досудового розслідування та ретельно перевіреними і дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який суду першої інстанції дав показання про те, ОСОБА_15 , познайомила його з ОСОБА_7 , яка займалася програмою еміграції до США. В червні 2017 року він з обвинуваченою зустрівся в кафе, яка розповідала про програму еміграції до США, що в неї є людина в ООН, яка може зробити пакет документів по програмі біженців. ОСОБА_7 розповіла, що за цією програмою вже відправляла людей до США, в тому числі і своїх родичів. Зі слів ОСОБА_7 , вона особисто знайома з керівниками ООН, а також вказувала, що підготує всі необхідні документи та передасть в Посольство США в Україні, де їх викличуть та нададуть всі документи, необхідні для в`їзду до США, разом з білетом на літак в один кінець для всіх членів його сім`ї, що оформлення документів триватиме до 50 днів. Також обвинувачена говорила, що по приїзду до США, він протягом трьох днів має звернутися до ООН, здати всі відбитки пальців, після чого їх забезпечать житлом та харчуванням, та протягом півроку вони будуть під захистом ООН, та виїхати з США буде неможливо, оскільки виїзд може призвести до втрати статусу біженця. Крім того, ОСОБА_7 говорила, що він має передати їй пакет документів разом з грошима. Він зібрав документи на себе, свою дружину, дитину, батьків та брата, які віддав обвинуваченій разом з грошима. Потім була друга зустріч через декілька днів, на Солом`янській площі в автомобілі обвинуваченої, при якій був присутній в автомобілі невідомий йому чоловік, який не приймав участь у розмові. На зустрічах ОСОБА_7 обговорювала з ним вартість програми, яка за її словами коштувала 40000 доларів США на його сім`ю, а на його батьків та брата - 14000 доларів США, тобто загалом 54000 доларів США. Обвинувачена запропонувала з початку внести половину суми, тобто 27000 доларів, а при отриманні документів вже іншу половину. За словами обвинуваченої, він мав отримати документи до 16.08.2017 року. На передодні вони домовилися про зустріч. ОСОБА_7 декілька разів змінювала місце зустрічі, проте він наполіг на тому, що буде їй передавати гроші в неї в дома. На третій зустрічі, 16.06.2017 року в дома у ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання обвинуваченої, він віддав обвинуваченій 23100 доларів США та 32000 гривень, а разом 24320 доларів США. Спочатку ОСОБА_7 відмовлялася писати розписку, проте в результаті він їй написав розписку, що віддасть протягом тижня ще 2680 доларів, а ОСОБА_7 написала йому розписку, що отримала від нього вказані гроші. Приблизно 22.06.2017 року він віддав їй ще 2680 доларів США, на вказану суму ОСОБА_7 розписку не писала. Тобто, в результаті він передав обвинуваченій 27000 доларів США. До кінця 2018 року обвинувачена запевняла його, що все вирішиться найближчим часом, та навіть сказала, що її мати знає де гроші, та якщо з нею щось трапиться, то матір поверне ці кошти. Проте гроші ОСОБА_7 йому так і не повернула.

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що з обвинуваченою він знайомий. В липні 2017 року він разом з ОСОБА_13 та його дружиною приїхали до м. Києва на зустріч з ОСОБА_7 .. На вокзалі їх зустріла ОСОБА_15 та вони на метро поїхали на місце зустрічі. Зустрілися з ОСОБА_7 яка розповіла про унікальну програму еміграції до США, та що його сім`я та сім`я ОСОБА_13 є останніми в цій програмі. За словами обвинуваченої вони повинні були надати їй пакет документів які вона мала передати до США людині, яка наче б то працює в ООН та буде займатися їх документами. Розгляд таких документів буде тривати приблизно 40 днів. Обвинувачена говорила, що раніше вже групу приблизно з 30 осіб відправила до США. ОСОБА_7 сказала, що ціна її послуг становить 20000 доларів США на сім`ю. Оскільки в нього не було такої суми коштів при собі , він домовився віддати 12000 доларів США, а інші 8000 доларів США він мав віддати обвинуваченій вже біля Посольства США при отриманні документів. ОСОБА_13 домовився віддати ОСОБА_7 10000 доларів США, оскільки в нього більше не було з собою. ОСОБА_7 запевняла їх що вона віруюча людина, що відправила до США і своїх родичів, що немає чого боятися. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 віддали ОСОБА_7 , суми коштів: 12000 доларів США, а ОСОБА_13 10000 доларів США. Потім, в кафе, обвинувачена якимось чорнилом намазала їм пальці на правій руці, та вони зробили відпечатки на аркуші А4. Після чого обвинувачена попідписувала вказані аркуші паперів, написала їх прізвища та сховала до своєї папки. Документи, які потрібні були для еміграції, він відправляв до зустрічі на електронну пошту ОСОБА_15 , яка їх передала ОСОБА_7 . Під закінчення зустрічі ОСОБА_7 надала свій номер телефону. В подальшому під час спілкування ОСОБА_7 обіцяла виконати умови, будь-яких зустрічей вона уникала, говорила, що документи вже ніби повернулися до України, та вона їх буде шукати та перевіряти. Через рік очікування він наполіг на зустрічі, хоча ОСОБА_7 і не хотіла, та 20.07.2018 року він та ОСОБА_22 , зустрілися з обвинуваченою, яку чекали 3-4 години. Під час зустрічі обвинувачена запевняла, що документи вона шукає, та грошей в неї немає, бо вона їх вже передала, та залишилося зачекати 3 місяці, на що вони погодилися. А також 20.07.2018 року ОСОБА_7 написала розписку щодо тих коштів, які вона отримала від нього та ОСОБА_13 , а саме на 22000 доларів США. 24.12.2018 року він останнього разу спілкувався повідомленнями з обвинуваченою.

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який під час судового провадження дав показання про те, що з обвинуваченою він знайомий, в липні 2017 року він разом з ОСОБА_14 та своєю дружиною приїхали до Києва. На вокзалі їх зустріла ОСОБА_15 та вони всі разом поїхали на зустріч до ОСОБА_7 , яка почала розповідати про програму виїзду за кордон, що збирається пакет документів, які відправляються за кордон, а за кордоном в неї є своя людина, яка буде займатися вказаними документами, потім його сім`ю запросять в посольство до Києва та там нададуть документи, щоб їхати до США, та навіть можливо нададуть паспорти, білет, місце проживання на перші півроку. За свої послуги ОСОБА_7 повідомила суму 20000 доларів США, на що він сказав що спочатку заплатить 10000 доларів США. Він передав ОСОБА_7 10000 доларів США, ОСОБА_14 12000 доларів США та вона їх перевірила на касі в банку. Під час передачі коштів, обвинувачена розписку не писала. Потім обвинувачена сказала, що потрібні відбитки пальців та в кафе обвинувачена дістала чорнило, яким змастила пальці рук його дружина та ОСОБА_14 , вони поставили відбитки на аркушах паперу, на яких ОСОБА_7 написала прізвища та поклала до своєї папки. ОСОБА_7 сказала, що перевірка документів буде тривати близько 40 днів, та якщо все буде добре, то документи повернуться до Посольства в Києві та він матиме їй доплатити 10000 доларів, а ОСОБА_14 8000 доларів. Через 2-3 місяці, він і ОСОБА_14 почали телефонувати обвинуваченій, яка говорила, що документи ще не повернулися із-за кордону. Ще через кілька місяців ОСОБА_7 говорила, що документи вже повернулися до Посольства, та треба ще чекати. В подальшому вони хотіли з нею зустрітися, проте ОСОБА_7 постійно уникала зустрічей. Проте, 20.07.2018 ОСОБА_7 все таки погодилася зустрітися та на зустріч поїхав ОСОБА_14 разом з ОСОБА_23 . Під час зустрічі ОСОБА_7 написала розписку про отримання від них коштів, та пообіцяла повернути кошти, йому - 10000 доларів, ОСОБА_14 - 12000 доларів, якщо не зможе вирішити всі питання.

- потерпіла ОСОБА_15 , показала суду, що з обвинуваченою знайома, певний період часу в них були довірливі відносини. ОСОБА_7 повідомила їй, що вона заснувала компанію ТОВ «Волд тревел груп». ОСОБА_7 просила підшукувати їй людей, які бажають емігрувати до США, та говорила їй про те, що є унікальна програма еміграції до США, про яку ніхто не знає, та що вказана програма виконується через ООН, по вказаній програмі можна емігрувати до США, а також, що люди, які вже перебувають в США за допомогою цієї програми, можуть отримати «грін-карту». ОСОБА_7 постійно телефонувала і говорила, що її родич поїхав та отримав грін-карту, та що вона свого сина хоче відправити, вона їй повірила. Обвинувачена говорила, що в неї є людина, яка знайома з чиновниками ООН, яка буде там контролювати виконання програми, По словам обвинуваченої вартість програми складала від 20000 до 40000 доларів, залежно від складу сім`ї, яка бажала виїхати і умов проживання в США. В червні-липні 2017 року вона познайомила ОСОБА_7 з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які є друзями її друга ОСОБА_24 . Крім того через неї також ОСОБА_7 познайомилася і з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_7 вела з ними переговорили, запевняла скористуватися її послугами, що дана програма є реальною, говорила, що на протязі 20-50 днів всі в Посольстві США отримають грін-карти, виїзні документи. У ОСОБА_11 ОСОБА_7 попросила 54000 доларів США, у ОСОБА_12 ОСОБА_7 попросила 30000 доларів США, з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , ОСОБА_7 попросила по 20000 доларів, та один дав 12000 доларів, інший 10000 доларів, що було предоплатою, а інші гроші вони мали віддати по отриманню документів. ОСОБА_7 запевняла, що 25 днів буде тривати оформлення, а потім вони отримають документи та виїдуть з країни. ОСОБА_7 особисто брала у зазначених людей документи.16.06.2017 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_11 23100 доларів США та 32000 гривень, що вона особисто бачила, а 2680 доларів США ОСОБА_11 передав ОСОБА_7 приблизно через тиждень. ОСОБА_7 написала розписку про отримання від ОСОБА_11 27000 доларів США 16.06.2017 року. ОСОБА_11 передавав кошти ОСОБА_7 в квартирі обвинуваченої. В середині липня 2017 року з ОСОБА_14 ОСОБА_7 взяла 12000 доларів, з ОСОБА_13 - 10000 доларів США. 20.07.2018 року ОСОБА_7 написала розписку щодо тримання від останніх 22000 доларів. 24.06.2017 року, в її присутності, ОСОБА_7 взяла з ОСОБА_12 27000 доларів. 22.08.2017 року ОСОБА_7 погодилася написати розписку ОСОБА_12 , проте в той момент до неї зателефонували, та обвинувачена почала плакати, сказала, що в неї померла кума, і відповідно їх зустріч закінчилася і розписку обвинувачена не написала. В подальшому на питання, куди вона діла гроші, ОСОБА_7 відповідала, що відправила, що «відправила за океан мостом», що означало, що одна людина тут приймає гроші, а інша по дзвінку віддає за кордоном. Приблизно у вересні 2017 року, коли підійшов час отримання документів ОСОБА_11 , ОСОБА_7 їй пояснила, що затримка документів пояснюється тим, що в Посольство США повинні прийти не грін-карти, а паспорта на ім`я всіх, хто подавав документи. 28.09.2017 року, їй зателефонувала ОСОБА_7 та попросила надати їй в борг будь-яку суму грошей, пояснивши, що неї заблокується банківський рахунок та вона втратить три мільйон гривень, якщо терміново не поповнить рахунок. На питання, що це за рахунок, ОСОБА_7 сказала, що це довго розповідати. Вона запропонувала ОСОБА_7 приїхати до лікарні, де вона зможе їй надати в борг на три дні 1000 доларів та 980 євро. ОСОБА_7 приїхала до неї в лікарню та вона надала їй в борг вказані гроші, які обвинувачена так і не повернула. До осені 2018 року ОСОБА_7 всіх переконувала що програма виконується і вона займається пошуком документів, та люди їй вірили, так як більшості з них вона надала розписки. З жовтня 2018 року обвинувачена перестала відповідати на всі телефонні дзвінки, так і не повернувши нікому з потерпілих гроші та не виконавши свої обов`язки. Приблизно з листопада 2018 року їй стало відомо, що ОСОБА_7 продала свою власну квартиру АДРЕСА_4 , і тоді вона зрозуміла, що обвинувачена їх всіх обдурила.Крім того, їй стало відомо, що квартира АДРЕСА_5 , в якій зареєстрована обвинувачена, та її компанія ТОВ «Волд тревел груп», перебуває під арештом в межах судової справи, розгляд якої відбувається в Голосіївському районному суді м. Києва.

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що з обвинуваченою він знайомий, ОСОБА_15 повідомила, що в неї є знайома ОСОБА_7 , в якої є зв`язки з ООН, та вона може допомогти емігрувати до США. Під час розмови обвинувачена пояснила, що на протязі 60 днів будуть готові всі документи, буде зелена карта для виїзду для кордон, білети та це все буде коштувати 30000 доларів США. 24.06.2017 року вони привезли обвинуваченій гроші в сумі 27000 доларів США, які зайшовши до банку, перевірили та перерахували, після чого він віддав ОСОБА_7 вказані кошти, разом із копіями документів на необхідності яких наполягала ОСОБА_7 . Після чого вони почали чекати 60 днів, після спливу яких їх запевняли, що просто затримка та документи будуть. Та через деякий час обвинувачена говорила, що документи вже готові, через рік почала казати, що їх вже вислали та вони на території України. Потім ОСОБА_7 перестала відповідати на їх телефонні дзвінки та через деякий час вийшла на зв`язок та повідомила, що хворіла та знову запевняла, що документи будуть. В 2018 році він говорив обвинуваченій, щоб вона йому повернула кошти, оскільки документів немає, проте обвинувачена продовжувала запевняти його, що документи будуть;

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який показав, що через ОСОБА_15 він познайомив ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з ОСОБА_7 . Наскільки йому відомо, в подальшому, влітку 2017 року, вони зустрілися з ОСОБА_7 та передали їй 22000 доларів США, за що мали робитися документи для виїзду за кордон. По домовленості вони мали виїхати за кордон після передачі коштів протягом 40-70 днів. Він при даних подіях присутнім не був. Чи укладалася угода, чи розписка при передачі коштів, йому не відомо. Про те, що кошти були передані, його повідомили друзі - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Через один рік він повернувся з Америки та разом з ОСОБА_14 зустрілися з ОСОБА_7 , яку він раніше не знав. ОСОБА_7 запевняла, що все добре, що вона займається еміграцією людей, та що потрібно зачекати ще 2-4 місяці. Також під час вказаної зустрічі обвинувачена написала ОСОБА_14 розписку про те ,що взяла від них 22000 доларів США;

Крім того вина ОСОБА_7 в інкримінованих їй злочинах підтверджується:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 23.01.2019 року (т. 2 а.с. 4-5); протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 22.12.2018 року (т. 2 а.с. 6-7); протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 22.12.2018 року (т. 2 а.с. 8-9); клопотанням потерпілого ОСОБА_11 про долучення до матеріалів кримінального провадження оригіналу розписки ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 1); оригіналом розписки ОСОБА_7 від 16.06.2017 року (т. 2 а.с. 33);постановою про визнання речових доказів від 11.03.2019 року (т. 2 а.с. 10); клопотанням ОСОБА_25 про долучення до матеріалів кримінального провадження оригіналу розписки ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 11); оригіналом «обязательства» ОСОБА_7 від 20.07.2018 року (т. 2 а.с. 34); постановою про визнання речових доказів від 11.03.2019 року (т. 2 а.с. 12); протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 06.02.2019 року (т. 2 а.с. 13-20); висновком експерта КНДЕКЦ № 8-4/436 від 27.03.2019 року (т. 2 а.с. 27-32).

Із ухваленого судом вироку слідує, що суд належним чином проаналізував досліджені докази і, дотримуючись вимог ч.3 ст.374 КПК України, зазначив з яких саме підстав дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дослідиввищевказані письмові та інші докази, ретельно їх перевірив, детально виклав зміст та результати їх аналізу у вироку і дав їм належну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, сумнівів щодо їх достовірності не викликають, а тому їх обгрунтовано покладенов основу вироку, як такі, що в своїй сукупності вказують на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, а також про її непрчетність до вчинення кримінальних правопорушень.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення для впізнання, з тих підстав, що вони отримані з грубим порушення вимог ст.ст. 104, 105, ч.ч. 1, 2 ст. 228 КПК України, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони проведенні відповідно до вимог ст.228, 231 КПК України. Сама обвинувачена повідомила, що була знайома з вказаними в протоколах потерпілими, як і вони з нею, які впізнали ОСОБА_7 по совокупності ознак.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 06.02.2019 року, оскільки тимчасовий доступ до речей та документів здійснено на підставі ухвали слідчого судді від 17.01.2019 року, з урахування вимог ст. 103-107, ст. 165 КПК України.

Посилання обвинуваченої на те, що стороною обвинувачення порушено вимоги ст. 290 КПК України, не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19 червня 20219 року строні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, при цьому, відповідно до розписки від 12.07.2019 захисник обвинуваченої ОСОБА_7 відмовився від отримання обвинувального акту.

Колегія суддів вважає, що з урахування місця вчинення кримінальних правопорушень, які встановлено під час досудового розслідування, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відбувся з урахуванням вимог ст. 32 КПК України, у Святошинському районному суді м. Києва, а тому доводи про порушення підсудності є непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнота судового розгляду, є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження.

При цьому, доводи обвинуваченої про порушення її права на захист, яке полягає у перебуванні її в скляній кабінці в залі судового засідання, є безпідставним, оскільлки, в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачена перебувала в спеціальному місці для тримання осіб, які тримаються під вартою. Вид, форма скляної кабіни, в якій перебувала обвинувачена під час судових засідань, є такими, що дозволяли їй безперешкодно, у постійному режимі, спілкуватись з судом, стороною обвинувачення, іншими учасниками судового процесу та конфіденційно спілкуватися із захисником.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження не вбачається даних про те, що обвинувачена ОСОБА_7 зверталася до суду з вимогою дозволити їй перебувати поряд із своїм захисником, а не в скляній кабінці.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі ст.ст. 50, 65 КК України призначив ОСОБА_7 покарання, яке відповідає тяжкості та обставинам вчинених нею злочинів, даним про її особу, в сукупності, є необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховання, попередження скоєння нових злочинів і домірне скоєному.

Що стосується вимог обвинуваченої про необхідність зарахування їй у строк покарання строку попереднього ув`язнення у період з 24.05.2019 по 27.05.2019 року та з 24.06.2019 по день набрання вироком законної сили, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, а саме з розрахунку один день позбавлення волі за два дні тримання під вартою, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зарахування строку попереднього ув`язненння відбувається з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: