ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/156/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/278/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Борщівським районним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000146 від 26 вересня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 09 жовтня 2023 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та по даний час, не змінились обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обстановка, яка б давала суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає, що ухвала підлягає скасуванню, адже суд помилково прийшов до переконання про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою та при розгляді клопотання був однобічним, надаючи перевагу необґрунтованим посиланням прокурора на існування ризиків та підставності зміненої підозри.

На даний час, захисник вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосування електронних засобів контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки в місті його постійного проживання; позитивно характеризується за місцем проживання; дотримується вимог/умов застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодних зауважень зі сторони керівництва чи працівників СІЗО до нього немає.

Також захисник посилається на те, що батько ОСОБА_7 тяжко хворий, відповідно до медичних довідок у нього виявлено рак лівої легені.

Звертає увагу апеляційного суду, що через тривале знаходження у СІЗО, близько 10 місяців, стан здоров`я обвинуваченого значно погіршився, відповідно до виписки з медичної картки хворого вбачається загострення хронічного бронхіту та гастриту, торсалгія - сильні болі у хребті.

Сторона захисту стверджує, що посилання місцевого суду на ризики, передбачені ст.177 КПК України, в цьому кримінальному провадженні відсутні або є мінімальними, оскільки, прокурором у клопотанні не доведено жодним доказом у справі про їх наявність.

Вважає, що суд повинен врахувати поганий стан здоров`я обвинуваченого; наявність у нього постійного місця проживання; відсутність за час досудового слідства будь-яких порушень обов`язків як підозрюваного; відсутність судимостей. І з огляду на ці обставини, сторона захисту переконана, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування; немає підстав передбачати можливість впливу на свідків чи знищення доказів, оскільки свідки допитані безпосередньо судом та досліджені всі докази; немає конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню.

У своїй апеляційній скарзі захисник вказує на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, посилаючись при цьому на правові позиції Європейського суду з прав людини.

Просить скасувати ухвалу Борщівського районного суду від 10 серпня 2023 року якою ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, із застосуванням до нього засобу електронного контролю, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 з під варти.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою зміни запобіжний захід щодо ОСОБА_7 на домашній арешт, із застосуванням засобу електронного контролю; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на наступне.

Висновок, викладений в ухвалі Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2023 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як прокурором, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і судом, яким обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також судом правильно враховано конкретні обставини справи, характер та обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 діянь, як вони сформульовані у обвинуваченні, що містять насильницький характер.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що наведені обставини свідчать про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обсяг яких не зменшився і вони продовжують існувати.

Твердження апелянта про відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, суд повинен вирахувати також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав продовження строку запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про стан здоров`я обвинуваченого та його батька, наявність постійного місця проживання, а також відсутність за час досудового слідства будь-яких порушень обов`язків як підозрюваного, останній позитивно характеризується за місцем проживання, дотримується вимог/умов застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та те, що жодних зауважень зі сторони керівництва чи працівників СІЗО до нього немає, не спростовують того факту, що існує ймовірність переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання.

Також колегія суддів враховує, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом схиляння до дачі ними у суді завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань.

Під час оцінки даного ризику, судом першої інстанції вірно враховано той факт, що обвинувачений проживає разом із одним із свідків, яка є його рідною сестрою, в одному помешканні.

При цьому, колегія суддів зазначає те, що ризик незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні полягає у процедурі отримання свідчень від цих осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів, спеціалістів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Також колегія суддів враховує, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення обвинуваченим, який полягає в тому, що ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, так як злочин вчинений із особливою жорстокістю, що супроводжувався нанесенням ударів сокирою потерпілому в область голови, з яким обвинувачений спільно проживає.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 09 жовтня 2023 року.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, характер та тяжкість інкримінованого злочину, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що раніше застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

За наведених обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність у ОСОБА_7 судимостей, не є безумовною підставою для скасування рішення суду, зважаючи на тяжкість злочину у вчиненні якого він обвинувачуються.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Колегія суддів вважає, що застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі "Летельє проти Франції" заява №12369/86 від 26 червня 1991 року, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Що стосується доводів захисника про поганий стан здоров`я ОСОБА_7 та необхідність проведення йому лікування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ст.ст.3,49 Конституції України, ст.6 Основ законодавства про охорону здоров`я кожний громадянин України має право на охорону здоров`я. Відповідно до ст.ст.7,11 Закону України "Про попереднє ув`язнення" в місцях попереднього ув`язнення відповідно до законодавства про охорону здоров`я організуються і проводяться медичний огляд осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, їх медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота.

Таким чином, у випадку захворювання чи погіршення стану здоров`я підозрюваного, йому буде забезпечена відповідна медична допомога, а отже такий довід апелянта не є підставою для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та скасування по суті правильного судового рішення. Також, сама по собі наявність у особи захворювання не може бути свідченням неможливості перебування особи в умовах установи слідчого ізолятора.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставлять питання апелянти, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3