ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 646/1840/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/777/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі захисника, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого, належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини з яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора - продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою до 08 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави (а.с.46-51).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали, скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 липня 2023 року включно але з визначенням розміру застави, передбаченої п.1 ч.5 ст.182 КПК України.

Такі вимоги мотивував тим, що підзахисним скоєно нетяжкий злочин, прокурором не було надано переконливих та належних доказів щодо існування ризиків, встановлених ст.177 КПК України. Крім того, вказав, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений має родину та утриманців, у тому числі неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, а також відсутність судимостей.

У зв`язку з чим вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та необґрунтоване продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 до початку судового засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Обвинувачений був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв, що перешкоджають розгляду справи від нього не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження, якщо відповідних заяв чи клопотань не надійшло.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах поданої апеляційної скарги, дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження судового рішення підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, обґрунтовуючи необхідність продовження строку тримання під вартою, суд зазначив, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується, судовий розгляд даного провадження триває, тому, виходячи з необхідності уникнення ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, із ступеня тяжкості вчиненого злочину, а також тієї обставини, що підстави для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали.

При цьому, суд дійшов висновку, що в ході розгляду даного клопотання прокурор довів, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою, оскільки є всі підстави вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі, у зв`язку з чим не визнає доводи захисника обвинуваченого щодо недоведеності прокурором необхідності продовження строку тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника на стан здоров`я ОСОБА_6 щодо низки захворювань, підтверджуються матеріалами справи, однак спростовуються наступним.

Колегія суддів наголошує на тому, що зазначені відомості не містять медичних висновків щодо неможливості ОСОБА_6 знаходитися в умовах слідчого ізолятора, в якому є медична частина.

Разом з тим, медична частина державної установи «Харківський слідчий ізолятор «№27» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

За таких обставин, у випадку наявності низки захворювань, обвинувачений ОСОБА_6 не позбавлений можливості отримувати спеціалізоване лікування в умовах ізолятора.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, який інкримінується ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на наведене, в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та не вбачається підстав для визначення останньому розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст.176-206, ст. ст. 392,393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, ч.4 ст.422-1, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання про поновлення строку - задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження йому строку тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 08 07 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3