КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.05.2023 включно у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, залишаються реальними і триваючими, тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Також враховано фактичні обставини вчинення ймовірного тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а також те, що на момент затримання обвинувачений офіційно не працював, джерело його доходу не встановлено, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Вид та розмір покарання, яке може загрожувати обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, свідчить про можливість переховування від суду, а належних доказів, які б підтвердили наявність гарантій явки до суду, суду не надано. Відомості, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, в матеріалах провадження відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зокрема вказує, що в поданому клопотанні прокурором не наведено доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Стверджує, що ОСОБА_7 не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства від суду, не може вчиняти вплив на свідків та потерпілого, має міцні соціальні зв`язки, зокрема в нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина та мати пенсійного віку. Звертає увагу, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується добре. Також зазначає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказує, що судом не враховано думку потерпілого, який не наполягає на триманні під вартою ОСОБА_7 та не відчуває з його боку тиску.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.05.2023 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3