КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2379/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року, -

за участі:

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене з місця проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 3 альбоми з поштовими марками.

Не погоджуючись з таким висновком слідчого судді представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зобов`язати слідчих ГСУ НА України, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів Офісу Генерального прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002534 повернути ОСОБА_6 вилучені під час обшуку альбоми з поштовими марками.

На думку сторони захисту оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам та нормам чинного кримінального процесуального законодавства, є незаконною, та такою, що підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 був проведений з порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства. Зокрема слідчий, який проводив обшук намагався штучно створити докази належності майна, що знаходились у домоволодінні ОСОБА_6 іншій особі, а саме ОСОБА_10 . Під час вилучення майна ОСОБА_6 та її представник повідомили слідчого про належність усього майна, що знаходиться у домоволодінні, ОСОБА_11 та надали відповідні докази, однак слідчим було відмовлено у долученні вказаних документів, що зазначено у протоколі обшуку від 01.07.2022 року.

Крім того апелянт звертає увагу суду, що звертався до органу досудового розслідування з клопотанням про арешт вилученого майна, однак постановою слідчого у кримінальному провадженні від 11.07.2022 року у задоволенні клопотання сторони захисту було відмовлено.

В подальшому представником було оскаржено бездіяльність слідчого, однак ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.11.2022 року було відмовлено у задоволенні скарги адвоката.

Представник зазначає, що у судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_6 не викликалася. Про існування оскаржуваної ухвали стороні захисту стало відомо 21.03.2023 року.

Адвокат стверджує, що арештовані альбоми з поштовими марками не містять ознак, передбачених ст. 98 КПК України, а надані слідчому судді матеріали не містять відомостей, що давали б законні підстави для накладення арешту на зазначене майно, оскільки належать особі, яка не має будь-якого відношення до даного кримінального провадження.

В судове засідання адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 не з`явився, направив до суду до суду клопотання про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що причина неприбуття у судове засідання представника не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, а відтак вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутністю представника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Адвокат ОСОБА_7 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року. Разом з тим як вбачається зі змісту наданих до суду матеріалів, розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно був здійснений за відсутності ОСОБА_6 та її представника. Більш того в судове засідання ОСОБА_6 не викликалася. Про існування оскаржуваної ухвали стороні захисту стало відомо 21.03.2023 року. З апеляційною скаргою звернувся 27.03.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в розумінні вимог ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року представником пропущений з поважних причин, а отже підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0002534 від 18.03.2015 року, за підозрою: ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 357; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 357; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 357; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,5 ст. 185; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 209; ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 263-1; ч. 2 ст. 307; ч.ч. 1,2 ст. 309 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування отримано відомості про причетність ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за наявними відомостями виготовляв ключі для відмикання індивідуальних банківських сейфів.

01.07.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2022 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 3 альбоми з поштовими марками.

01.07.2022 року постановою слідчого вищевказані вилучені альбоми визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

05.07.2023 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на виявлене та вилучене під час обшуку майно.

Метою арешту вказаного майна прокурор зазначив забезпечення можливості збереження майна, яке має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні.

12.07.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на 3 альбоми з поштовими марками, тимчасово вилучені з місця проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя врахував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002534 від 18.03.2015 року, оскільки таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні органом досудового розслідування доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно а саме: 3 альбоми з поштовими марками є речовими доказами та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання, вищевказане майно постановою слідчого від 01.07.2022 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Крім того процесуальний керівник зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На даний час є достатньо підстав вважати, що перелічене майно зберегло на собі сліди вчиненого злочину, а також містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тобто майно містить критерії речових доказів, передбачені ст. 98 КПК України.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Крім того, виходячи зі змісту наданих до суду матеріалів, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта стосовно того, що вилучене під час обшуку майно належить іншій особі - а саме ОСОБА_6 не знаходять свого підтвердження в ході судового розгляду і не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме спосіб накладення арешту на майно та буде співмірним обмеженню права власності завданням кримінального провадження, для виконання яких прокурор звернувся із клопотанням. А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити строк адвокату ОСОБА_7 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене з місця проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 3 альбоми з поштовими марками, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4