УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2023 року

м. Київ

справа № 686/20717/19

провадження № 51 - 3557 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003353 та за № 0000881 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн.; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено у виді позбавлення волі на строк 6 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду 16 липня 2019 року, близько 00:30 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу зі столу викрав ноутбук марки «Lenovo ideapad 510-15 IKB» вартістю 5 500 грн., мобільний телефон марки «НТС Desire 820i», вартістю 1 500 грн., та ланцюжок із золота вартістю 2 016,06 грн., після чого залишив квартиру. Таким чином своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди в розмірі 9016,06 грн.

Крім того 01 травня 2022 року, близько 15:00 год., ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, та перебуваючи на бетонному сходинковому майданчику, розташованому біля спортивного стадіону на території Хмельницької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21, за адресою: м. Хмельницький, пр-т Миру, 76/5, вступив у словесну суперечку із раніше незнайомим йому неповнолітнім ОСОБА_8 . Надалі, під час вказаного конфлікту, ОСОБА_5 із прикладанням значної фізичної сили, наніс правою ногою один удар у нижню частину обличчя потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого останній, втративши рівновагу впав із висоти власного зросту спиною донизу на бетонний майданчик сходинкового маршу, після чого потерпілий втратив свідомість. Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_5 вскочив зі сходинок розташованих вище на потерпілого, таким чином наніс двома ногами удари по спині потерпілого. Після чого, зійшовши ліворуч від потерпілого, наніс ще один удар правою ногою по задній поверхні грудної клітки ОСОБА_8 .

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

При цьому ОСОБА_9 , будучи очевидцем вказаних подій, почав підходити до ОСОБА_8 , з метою надання йому необхідної допомоги. В цей час ОСОБА_5 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_9 , а саме його втручанням у конфлікт між ним та ОСОБА_8 , кулаком лівої руки наніс один удар по задній поверхні правої половини грудної клітки ОСОБА_9 . Внаслідок дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_9 спричинено легкі тілесні ушкодження.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зокрема зазначає, що:

? ?у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв тяжкі тілесні ушкодження з необережності;

? наявні підстави для пом`якшення покарання;

? ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки судів щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Разом з тим доводи захисника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, проте наявний склад злочину, передбачений ст. 128 КК України

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, апеляційний суд зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності.

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що у судовому засіданні, безпосередньо у встановленому законом порядку,були допитані обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_8 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, судами встановлено, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 16 липня 2019 року, відповідно до якого проведено огляд у квартирі АДРЕСА_2 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2019 року за участю ОСОБА_7 , відповідно до якого остання на фото № 1 впізнала особу ( ОСОБА_5 ), яка перебувала в момент вчинення крадіжки у її квартирі; протоколом огляду місця події від 04 травня 2022 року, відповідно до якого оглянуто прилеглу територію закладу освіти, а саме сходовий марш до стадіону закладу освіти ЗОШ № 21; протоколом огляду від 04 травня 2022 року, відповідно до якого об`єктом огляду є копія результатів комп`ютерної томографії головного мозку від 02 травня 2022 року, копія протоколу магнітно-резонансної томографії № 5548 від 02 травня 2022 року, копія травмкарти № 2670 на ім`я ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 травня 2022 року за участю ОСОБА_8 , відповідно до якого останній на фото № 2 впізнає особу ( ОСОБА_5 ), яка нанесла йому тілесні ушкодження; висновком експерта № 319, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тяжкі тілесні ушкодження; протоколом слідчого експерименту від 09 травня 2022 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 відтворив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ; протоколом слідчого експерименту від 04 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 відтворив механізм нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 на фото № 3 впізнає особу ( ОСОБА_5 ), яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту від 09 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 відтворив механізм нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 на фото № 1 впізнає особу ( ОСОБА_5 ), яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 на фото № 2 впізнає особу ( ОСОБА_5 ), яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту від 17 травня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 відтворив механізм нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ; висновком експерта № 234, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено легкі тілесні ушкодження.

Варто зауважити, що розмежування складів злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) від злочину передбаченого ст. 128 КК України (необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

При визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками. Із суб`єктивної сторони злочин може бути вчинений із прямим або непрямим умислом (умисна форма вини).

Поряд з цим, кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження, що передбачено ст. 128 КК України настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження, але суб`єктивна сторона злочину є основним елементом, за яким він відрізняється від заподіяння тяжкого чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень і вона проявляється у необережній формі вини.

Зокрема, як убачається із висновку експерта №319, у ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, епідурального крововиливу над лівою потиличною часткою головного мозку, перелому кісток склепіння черепа у вигляді травматичного розходження скронево-тім`яного шва черепа зліва на рівні епідурального крововиливу, саден шкіри обличчя, забою м`яких тканин лівої скронево-тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, садна шкіри лівої скроневої ділянки голови, які відповідно виникли від дії тупого твердого предмету в ліву частину голови ОСОБА_8 , якими могла бути взута нога сторонньої людини, та їй подібний предмет, послідуючому падінні ОСОБА_8 із висоти власного зросту та ударі лівою тім`яно-потиличною ділянкою голови об тупий предмет із переважаючою травмуючою поверхнею, яким могло бути тверде покриття.

Разом з тим судами встановлено, що ОСОБА_5 після конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 наносив останньому тілесні ушкодження правою ногою в нижню частину обличчя потерпілого. Після того як потерпілий впав, ОСОБА_5 вскочив зі сходинок та тримаючись при цьому обома руками за розташовані поруч металеві поручні, наніс двома ногами удари по спині потерпілого, а також, зійшовши ліворуч від потерпілого, наніс ще один удар ногою по задній поверхні грудної клітки ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі, погоджуючись з позицією суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, зазначив, що місцевий суд виходив із встановлених обставин кримінального правопорушення, оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України. Врахувавши у сукупності також характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого, його поведінку до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, локалізацію і тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про спрямованість умислу обвинуваченого саме на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Водночас, суд урахував, що обвинувачений ОСОБА_5 , умисно завдаючи удари без будь-якого попередження, в тому числі у життєво важливий орган - у голову потерпілого, бажав заподіяти шкоду здоров`ю потерпілого та усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій.

Такі дії беззаперечно свідчили про спрямованість умислу ОСОБА_5 на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а тому підстав для кваліфікації таких дій за ст. 128 КК України немає.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про наявність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначення покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, оскільки ОСОБА_5 повністю визнав свою вину по всіх епізодах, сприяв слідству та щиро розкаявся

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Так, суд апеляційної інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, належним чином врахував суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, веде антигромадський спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з вересня 2010 року з діагнозом ППРВВА синдром залежності, раніше судимий.

Крім того суди врахували відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Обставинами, які обтяжують покарання, судами визнано рецидив злочинів та вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас слід зазначити, що посилання захисника про те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину по всіх епізодах та щиро розкаявся є безпідставними.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте, як убачається з оскаржуваних судових рішень, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції Є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни чи скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3