Справа № 638/6068/23
Провадження № 1-в/638/348/23
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань заяву засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений заяву обґрунтовує тим, що має два заохочення за сумлінне ставлення до праці та гарну поведінку. Також вказав, що відбув більшу частину строку покарання, не має порушень, дотримується всіх вимог КВК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав, просив замінити призначене покарання більш м`яким.

Прокурор у судовому засіданні у задоволенні заяви просив відмовити, оскільки відсутні відповідні підстави.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 має попередні судимості:

1) 14.11.2011 року Київським районним судом м. Полтави за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 1 рік 6 місяців;

??2) 19.05.2016 року Київським районним судом м. Полтави за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі от.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 1 рік;

??3) 23.09.2016 року Київським районним судом м. Полтави за ст.186 ч.2,69, 187, ч.1,70, ч. 1,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений:26.07.2019 року по відбуттю строку покарання.

4). 13.02.2020 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 2 роки.

Засуджений: 22 травня 2020 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.02.2020 року, остаточно визначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Строк покарання обчислювати з моменту затримання.

Початок відбування строку покарання - 02.10.2020 року, кінець строку - 02.11.2024 року.

Відповідно до характеристики засудженого від 28.06.2023, засуджений ОСОБА_4 , з 22.10.2020 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)», де не порушував встановлений режим тримання, не має дисциплінарних стягнень. Заохочень не має.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. По відношенню до представників адміністрацій ввічливий.

Норм санітарії та особистої гігієни намагається дотримуватися, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

До праці ставиться посередньо, намагається виконувати доручену роботу у повному обсязі. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні доручено роботи, здійсню за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре.

Відповідно до ст. 110,113 Кримінально-виконавчого кодексу України, підтримує соціально-корисні зв?язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.

Відповідно до ст.127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисної активності в організації їх роботи. До складу ради колективу засуджених відділення не входить, на профілактичному обліку не перебуває.

За весь період відбування покарання характеризується негативно.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засудженого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має два заохочення, а саме: подяка від 11.07.2022, подяка від 05.04.2023, а також одне стягнення у виді догани від 31.05.2023.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно з матеріалами особової справи, рішенням комісії ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» від 28.06.2023 року відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання як особі, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довела свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.4 п.1 ст.82 КК, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ч.2 ст.130 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, дотримання охорони праці та техніки безпеки.

У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, зазначено, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить процес виправлення і заслуговує на заміну покарання більш м`яким. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на ставленні особи до вчиненого злочину, на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання щодо покарання особи.

ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 22.05.2020 за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів. З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за умисні тяжкі злочини.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і доведеності того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до положень п. 17 вказаної Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті та засуджений став на шлях виправлення.

При цьому, суд враховує, що Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 82 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, тяжкість вчиненого ним злочину, його попередні судимості та відношення до вчинених злочинів, а також ставлення до праці, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим вважає, що підстави для заміни невідбутої частину покарання більш м`яким покаранням - відсутні.

Таким чином, суд вважає заяву засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст. 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 14.08.2023.

Суддя ОСОБА_1