Дата документу 19.07.2023 Справа № 337/2538/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2538/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/455/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2023 року, якою задоволено клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000587, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти у сумі 380200,39 гривень, які знаходяться на банківських картках та рахунках, прив`язаних до них, Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк», ЄРДПОУ 14360570, розташоване за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д:

1.№ НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_11 ;

2.№167760, який відкритий на ім`я ОСОБА_12 ;

3.№314224, який відкритий на ім`я ОСОБА_13 ;

4.№270024, який відкритий на ім`я ОСОБА_14 ;

5.№948999, який відкритий на ім`я ОСОБА_7 ;

6.№054110, який відкритий на ім`я ОСОБА_15 ;

7.№360393, який відкритий на ім`я ОСОБА_16 ;

8.№620926, який відкритий на ім`я ОСОБА_17 ;

9.№344054, який відкритий на ім`я ОСОБА_18 ;

10.№983892, який відкритий на ім`я ОСОБА_19 ;

11.№612047, який відкритий на ім`я ОСОБА_20 ;

12.№332404, який відкритий на ім`я ОСОБА_21 ;

13.№538636, який відкритий на ім`я ОСОБА_22 .

Під час досудового розслідування встановлено, що 16 травня 2023 року до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернулась ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв., невстановлена особа, діючи умисно з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, здійснила переказ грошових коштів у розмірі 3628000 гривень з банківського рахунку № НОМЕР_2 «Ощад Банк», що належить ОСОБА_23 , чим спричинила матеріальний збиток на вказану суму.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_23 пояснила, що 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв., невстановлена особа, діючи умисно з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, здійснила переказ грошових коштів в розмірі 3628000 гривень з банківського рахунку № НОМЕР_2 - «Ощад Банк», що належить останній.

Згідно виписки по рахунку, який належить ОСОБА_23 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв. з рахунку потерпілої був здійснений платіж на довільні реквізити: оплата за нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу, серія та номер 413, виданий 15 травня 2023 року у сумі 3628000 гривень.

Згідно інформації про отримувача грошові кошти у розмірі 3628000 гривень, які належить ОСОБА_23 були перераховані на банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_3 , який належить ФОП ОСОБА_24 .

Згідно рапорту від Департаменту кіберполіції Національної поліції України було встановлено, що з карткового рахунку ФОП « ОСОБА_24 » № НОМЕР_3 були переведені на банківські картки, випущені на нього, як на фізичну особу і прив`язані до розрахункових рахунків в АТ КБ «Приватбанк», а саме на банківські картки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 .

В подальшому грошові кошти були переведені з банківської карти № НОМЕР_4 ОСОБА_24 на банківську картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 380200,39 гривень з якої в подальшому було здійснено переказ на банківські картки, а саме:

№ НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_12 ;

№ НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_13 ;

№ НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_14 ;

№ НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_7 ;

№ НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_15 ;

№ НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_16 ;

№ НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_17 ;

№ НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_18 ;

№ НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_19 ;

№ НОМЕР_15 , який належить ОСОБА_20 ;

№ НОМЕР_16 , який належить ОСОБА_21 ;

№ НОМЕР_17 , який належить ОСОБА_22 .

Картки, емітовані до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», ЄРДПОУ 14360570, розташованого за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1-Д.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що є достатні підстави вважати, що грошові кошти потерпілої, які були переведені на вищевказані банківські картки, є викраденим майном, яке може бути перераховано в подальшому на інші рахунки або виведено у готівку, тим самим унеможливить відшкодування збитків потерпілій, з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, доведення вини власників банківських карток та рахунків, обставин вчинення вказаного правопорушення, механізму, способу його вчинення, відшкодування шкоди потерпілому, при цьому існує реальна загроза приховування, знищення, перетворення, відчуження вказаних речей.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши рішення тим, що накладення арешту необхідне для збереження майна потерпілої.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №5 Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна відмовити.

В обґрунтування свої скарги вказує, що 16 травня 2023 року ОСОБА_7 розмістив ордер № на продаж криптовалюти 1000 USDT на криптовалютній біржі Binance. Відповідно до розміщення ордеру реалізації криптовалюти відбулася за ціною 38380 грн. та прийнята біржовим торгівцем ОСОБА_25 . На завершення продажу криптовалюти на його рахунок № НОМЕР_9 надійшла сума коштів у розмірі 38380 грн. від ОСОБА_11 з рахунку № НОМЕР_18 . У зв`язку з повним виконанням торгівцем власних зобов`язань з оплати криптовалюти, транзакція з продажу за ордером № була закрита.

Зазначає, що електронні кошти не можуть бути речовими доказами, а отже і предметом арешту, у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки не являються матеріальними об`єктами та не можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того вказує, що у слідства та суду немає підстав стверджувати, що грошові кошти, які отримані ОСОБА_7 у відповідності до платіжної інструкції Р24АD5684 від 16 травня 2023 року, отримані ним злочинним шляхом.

Зауважує, що такі гроші не володіють індивідуальними ознаками та їх не можна ідентифікувати, як ті, що отримані саме від ОСОБА_23 та вказані кошти отримані ОСОБА_7 в межах договору цивільно-правового характеру та набуті ним добросовісно.

Також вказує, що слідчим суддею не враховано, що в межах операцій з ОСОБА_11 ОСОБА_7 отримано лише 38380 грн., і аж ніяк не 380380 грн., а тому арешт на грошові кошти останнього застосовано безпідставно та без урахування принципу співмірності.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що апеляційна скарга подана з пропуском строку, оскільки ОСОБА_7 скористався правом на подання клопотання про зняття арешту до слідчого судді, і лише після розгляду цього клопотання отримав можливість звернутися до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 до судового засідання для розгляду клопотання слідчого про арешт майна не викликався та докази про отримання оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 або його представником відсутні, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що на цей час проводиться досудове розслідування. Органом досудового розслідування здійснюється перевірка кожної з осіб, на рахунки якої надішли грошові кошти потерпілої на предмет причетності до вчинення злочину. Також вказав, що з огляду на специфіку діяльності криптовалютної біржі, на цей час орган досудового розслідування не має можливості встановити точно в якій кількості з 380200, 39 грн. надійшло грошових коштів на кожний з рахунків тринадцяти осіб, про арешт рахунків яких йдеться у клопотання слідчого.

Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на майно, зокрема, на грошові кошти, які знаходяться на банківській картці та рахунку № НОМЕР_9 , який відкритий на ім`я ОСОБА_7 , слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що відділом поліції №5 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000587 від 16 травня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Із фабули витягу з ЄРДР випливає, що 16 травня 2023 року до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернулась ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв., невстановлена особа, діючи умисно з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, здійснила переказ грошових коштів у розмірі 3700000 гривень з банківського рахунку № НОМЕР_2 «Ощад Банк», що належить ОСОБА_23 , чим спричинила матеріальний збиток на вказану суму (а.с. 5).

Крім того, в ході досудового розслідування була допитана потерпіла ОСОБА_23 , яка пояснила, що 16 травня 2023 року вона дізналась про те, що грошові кошти у сумі 3700000 гривень з її депозитного рахунку були перераховані до її банківської картки № НОМЕР_19 , а вже з неї відбувалася купівля - продаж нерухомості на ім`я одержувача ФОП ОСОБА_24 банк одержувача ПАТ КБ «Приватбанк» IBAN НОМЕР_3 , транзакція відбувалася 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв. Вказані транзакції вона не здійснювала, чоловіка на ім`я ОСОБА_24 вона не знає (а.с. 12-16).

Із виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_26 вбачається, що 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв. відбувся грошовий переказ у сумі 3620000 гривень, як оплата за нерухоме майно згідно договору купівлі продажу, серія та номер 419, виданий 15 травня 2023 року (а.с. 18-19).

Крім того, із рапорту інспектора ВПК в Запорізькій області Департаменту кіберполіції НП України ОСОБА_27 випливає, що кошти потерпілої з картки № НОМЕР_20 у розмірі 3700000 гривень шахраями були перераховані 16 травня 2023 року о 6 год. 22 хв. на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_24 » № НОМЕР_3 . В подальшому кошти, які отримані на вказаний рахунок були переведені на банківські картки які випущені на ОСОБА_24 як на фізичну особу, після чого через Приват24 були переведені на поповнення в тому числі карти ОСОБА_11 на суму 380200,39 грн., яка в подальшому була переведена на інші картки, зокрема, і на картку № НОМЕР_9 , яка емітована АТ КБ «Приватбанк» ( ОСОБА_7 ) (а.с. 26-31).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, із вищевказаного випливає, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_9 , який відкритий на ім`я ОСОБА_7 розглядаються як предмет вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, переведення ОСОБА_7 грошових коштів від ОСОБА_11 , якій в свою чергу на її картковий рахунок від ОСОБА_24 були переведені як встановлено органом досудового розслідування кошти потерпілої ОСОБА_23 , підтверджується також наданою адвокатом у судовому засіданні апеляційного суду платіжною інструкцією.

Доводи про те, що електронні гроші не володіють індивідуальними ознаками та їх не можливо ідентифікувати є слушними, разом з тим, враховуючи доведеність на даному етапі досудового розслідування факту переведення грошових коштів потерпілої на рахунок ОСОБА_11 , з картки якої після вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_23 були переведені грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_7 , необхідність накладення арешту на безготівкові грошові кошти є обґрунтованою та забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою.

Крім того, на спростування доводів щодо того, що електронні кошти не можуть бути речовими доказами, то слід вказати, що враховуючи те, що згідно ст. 3.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків), або безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках), то цілком можливим є накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, якщо такі грошові кошти були предметом кримінального правопорушення незалежно від форми, у якій вони існують.

Відтак, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість перерахування вказаних грошових коштів на інші рахунки або зняття таких коштів з відповідних рахунків, до закінчення досудового розслідування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2023 року, якою задоволено клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000587, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4