Справа №573/164/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/476/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30 травня 2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30 травня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 -1 КК України, в якій він просив скасувати вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30 травня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити йому основне покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 51000 грн.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня затримання.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк перебування під вартою під час досудового розслідування з 11 вересня по 05 листопада 2021 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 27459 грн. 20 коп.

Скасовано накладені ухвалами слідчого судді арешти та долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вважав, що оскаржуваний вирок винесений всупереч ст..414 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_8 призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки таке покарання хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч.2 ст.286-1 КК України, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Вказував, що ОСОБА_8 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України під час досудового розслідування визнавав у повному обсязі, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним із застосуванням технічних засобів фіксування від 10.10.2021, який сторона захисту надала в суді першої інстанції на підтвердження беззаперечного визнання вини.

Зазначав, що у ході судового розгляду обвинувачений весь час стверджував, що вину у скоєнні інкримінованого злочину визнає у повному обсязі, що підтверджується показами ОСОБА_8 в суді 30.05.2022 року.

Звертав увагу на те, що ОСОБА_8 вперше вчинив тяжкий злочин, щиро розкаявся, чим визнав факт скоєння злочину, дійсно визнав власну провину, виказав щирий жаль та осуд своєї поведінки, вжив заходів до відшкодування завданої шкоди потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що узгоджується з постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 166/1065/18 від 18.09.2019, при цьому потерпілі пробачили обвинуваченого, вказані обставини лишилися поза увагою суду першої інстанції, який не надав їм належної оцінки.

Вважав, що вказана форма пост кримінальної поведінки ОСОБА_8 свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності, що свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд обвинуваченим.

Вказував, що обвинувачений під час судового розгляду не заперечував висновки судових трасологічних, автотехнічних та фототехнічних експертиз і не заявляв жодних клопотань з приводу їх результатів, крім того ОСОБА_8 фактично погоджувався з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.09.2021 про те, що в його сечі було виявлено наркотичний засіб марихуану, проте суд упереджено поставився до такої позиції обвинуваченого.

На думку апелянта, таким чином ОСОБА_8 активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Вважав, що доводи Білопільського районного суду про те, що ОСОБА_8 ухилявся від явки до суду 26.05.2022 є нікчемними, оскільки не можуть впливати на міру покарання, обвинувачений під час судового розгляду добровільно у десятих числах травня 2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження служби у лавах Збройних Сил України на час військового стану через збройну агресію Російська Федерації проти України. Незважаючи на повістку ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що була надана стороною захисту, Білопільський районний суд не зробив відповідний запит з метою встановлення обставин, що характеризують особу, а навпаки нехтуючи засади безсторонності суду, виявив ініціативу, зайнявши позицію сторони обвинувачення з метою призначення більш суворого покарання обвинуваченому, через що звернувся із вказаним у вироку запитом. Проте, обвинувачений пояснив, що не зміг з`явитися до суду у зв`язку із браком коштів на дорогу та пояснив, що він перебуває у резерві ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначав, що суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання не врахував: характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який переважно позитивно характеризується, має молодий вік, вперше притягується до кримінальної відповідальності, приводів до органів поліції не мав, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні особу похилого віку: бабусю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за якою здійснює догляд і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також його матеріальний стан, пом`якшуючі відповідальність обставини - свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, надав суду правдиві показання, активно сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі, оскільки надав суду допомогу в установлені невідомих йому обставин справи, матеріальну шкоду, завдану злочином потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 у повному обсязі добровільно відшкодував, попросив у них вибачення, претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_8 останні не мають.

Вказував, що призначення покарання у межах санкції статті є несправедливим, оскільки слід надати належну оцінку обставинам, які впливають на призначення ОСОБА_8 такої форми відбування покарання, та розглянути питання щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, що є невиваженим заходом примусу, ще й в умовах війни.

На думку апелянта, призначаючи основне покарання ОСОБА_8 у вигляді 3 років позбавлення волі суд всупереч вимог п.2 Постанови ВСУ знехтував позицію сторони захисту і обвинуваченого під час судових дебатів про необхідність розглянути можливість перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 286-1 КК України, у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 51 000 грн.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 11 вересня 2021 року близько 21 години 11 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного і наркотичного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ-2109, реєстр. номер НОМЕР_1 , з технічною несправністю, яка полягала у встановлених на задню вісь шин різних марок, моделей з різними малюнками протектора та здійснив виїзд з прилеглої території магазину «Сад та город», що в смт. Миколаївка, Сумського району, Сумської області, на ділянку автодороги Р61 «Батурин Конотоп Суми» 128 км + 900 м, і, не займаючи своєї смуги для руху, продовжив рух по розширенню зустрічного напрямку біля краю проїжджої частини та рухався в бік м. Суми.

Продовжуючи рух прямо по розширенню зустрічного напрямку, перебуваючи поряд із заїздом до прилеглої території магазину «Сад та город», рухаючись всупереч установленому в Україні правосторонньому руху транспортних засобів, ОСОБА_8 знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не подав сигнал покажчиком повороту перед початком зміни напрямку руху вправо, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «МАN TGS 18.400», реєстр. номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «SCHMITZ», модель «SKI 24», реєстр. номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в напрямку м. Конотоп.

Унаслідок ДТП пасажири автомобіля «ВАЗ-2109», реєстр. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до лікарень м. Суми.

Відповідно до висновку експертизи від 02 грудня 2021 року №912 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, вторинно-відкритого осколкового перелому дистального метаепіфізу кісток лівого передпліччя зі зміщенням, саден крила носу зліва, закритої травми грудної клітини, забою грудної клітини праворуч, забою грудини, серед яких тілесні ушкодження в ділянці лівого передпліччя не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я та за цією ознакою кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експертизи від 02 грудня 2021 року №911 ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у виді поєднаної краніо-скелетної травми: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, багатоуламковий перелом лобної кістки справа з переходом на мале крило клиновидної кістки, забій головного мозку зі стисненням, церебро-субарахноїдальний крововилив, пневмоцефалія; забійна рана лобної ділянки справа; закритий перелом верхньої третини правого стегна зі зміщенням, серед яких тілесні ушкодження в ділянці голови були небезпечними для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експертизи від 02 грудня 2021 року №910 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді поєднаної краніо-скелетної травми: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійно-рвана рана верхньої губи справа та правої щоки, гематома в ділянці правого ока, садна обличчя, потиличної ділянки, закритий перелом верхньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням, серед яких тілесні ушкодження в ділянці лівого стегна не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я та за цими ознаками кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з висновком комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи від 31 грудня 2021 року №КСЕ-19/119/9-21/12985, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстр. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, передбачені пунктами 1.2, 2.3а, 2.9а, 9.2б, 9.4, 10.1, 10.4, 11.3, 31.1, 31.4.5г.

Допущені ОСОБА_8 порушення пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити та призначити ОСОБА_8 основне покарння у виді штрафу в сумі 51000 грн, позицію прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

В ході апеляційного розгляду, учасники судового засідання клопотань про дослідження доказів не заявляли.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про суворість призначеного судом покарання, то колегія суддів звертає увагу наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так при призначенні покарання судом правильно встановлено та враховано, що відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання до восьми років позбавлення волі.

Судом також належним чином враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проживає з мамою та бабусею, за якою здійснює догляд, офіційно ніде не працює, відповідно до довідки Миколаївської селищної ради від 13 вересня 2021 року зловживає спиртними напоями, а згідно з довідкою тієї ж ради від 09 лютого 2022 року має добросусідські відносини, привітний, працелюбний, компрометуючі матеріали до селищної ради не надходили; матеріальне становище обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання судом першої інстанції визнано щире каяття обвинуваченого, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки; відшкодування завданої шкоди потерпілим. Прокурор і сторона захисту в судовому засіданні суду першої інстанції просили врахувати в якості обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Але судом не було визнано вказану обставину такою, що пом`якшує покарання, оскільки ОСОБА_8 правдиво не повідомив про всі обставини вчинення злочину, зокрема, він намагався приховати той факт, що перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, судом було враховано і думку потерпілої, яка просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Крім того, суд врахував і те, що обвинувачений ОСОБА_8 ухилявся від явки до суду, не надаючи при цьому беззаперечних доказів неможливості взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 26 травня 2022 року. Так, 25 травня 2022 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи, оскільки його було викликано в телефонному режимі до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим судом було зроблено відповідний запит. З листа т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_16 від 26 травня 2022 року №1/309 вбачається, що ОСОБА_8 на 10:00 годину 26 травня 2022 року до відділу не викликали (том 3 а. с. 25, 28).

Підсумовуючи встановлене, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому за вчинене слід призначити у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, санкція ч.2 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років.

З вироку суду вбачається, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286-1 КК України 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, що є мінімальним покаранням передбаченим санкцією статті. При цьому, суд навів мотиви свого рішення, які колегія суддів вважає достатніми для обрання саме такої міри покарання.

На досудовому та судовому слідстві, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений зазначав, що вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю кримінального провадження.

У відповідь на вказане, колегія суддів увагу апелянта звертає на те, що вищевказане ним не повністю відповідає дійсності, оскільки суд першої інстанції не визнав вказану обставину такою, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Але судом не було визнано вказану обставину такою, що пом`якшує покарання, оскільки ОСОБА_8 правдиво не повідомив про всі обставини вчинення злочину, зокрема, він намагався приховати той факт, що перебував у стані наркотичного сп`яніння. Разом з тим, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений також повідомив, що марихуану не вживав.

Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання не врахував: характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який переважно позитивно характеризується, має молодий вік, вперше притягується до кримінальної відповідальності, приводів до органів поліції не мав, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні особу похилого віку: бабусю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за якою здійснює догляд і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також його матеріальний стан, пом`якшуючі відповідальність обставини - свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, надав суду правдиві показання, активно сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі, оскільки надав суду допомогу в установлені невідомих йому обставин справи, матеріальну шкоду, завдану злочином потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 у повному обсязі добровільно відшкодував, попросив у них вибачення, претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_8 останні не мають, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки при винесенні вироку суд врахував вищезазначені обставини.

Щодо доводи апелянта про те, що суд знехтував позицією сторони захисту і обвинуваченого під час судових дебатів про необхідність розглянути можливість перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 286-1 КК України, у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 51 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи наслідки, які настали внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що потерпілими в даному кримінальному провадженні є двоє дітей ОСОБА_15 2011 року народження та ОСОБА_11 2018 року народження, потерпілий ОСОБА_15 після даного ДТП став інвалідом: у нього відсутня частина черепу, він не ходить, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 ст..69 КК України та призначення йому більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 286-1 КК України у вигляді штрафу.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на те, що призначене ОСОБА_8 основне покарання у виді 3 років позбавлення волі є мінімальним покаранням, передбаченим санкцією ч.2 ст.286-1 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника обвинуваченого відмовити, а вирок Білопільського районного уду Сумської області від 30 травня 2022 року, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30 травня 2022року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4