Справа № 754/8243/23
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2023 року

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Деснянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001768 від 05.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2023 слідчий звернувся до Деснянського районного суду з зазначеним клопотанням.

В обґрунтування клопотання зазначав, що слідчим відділом Деснянського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001768 від 05.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.06.2023 групою осіб, до складу якої входять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було скоєно таємне викрадення чужого майна, у період дії воєнного стану на території України, з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , чим було завдано матеріальну шкоду ОСОБА_10 .

13.06.2023 у період часу з 18 години 10 хвилин до 18 години 32 хвилин, за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, 15, в порядку ч.3 ст.233 КПК України було проведено обшук автомобіля марки «BMW», модель-320І, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено: змиви з поверхні коробки перемикання передач та рулевого колеса, які можуть містити на собі біологічні сліди та автомобіль марки «BMW», модель-320І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Постановою слідчого зазначений автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001768.

Виходячи з того, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, зокрема з метою збереження речових доказів слідчий просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Слідчий у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити без його участі.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

05.06.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номером №0001768 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.06.2023 групою осіб, до складу якої входять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було скоєно таємне викрадення чужого майна, у період дії воєнного стану на території України, з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , чим було завдано матеріальну шкоду ОСОБА_10 .

13.06.2023 у період часу з 18 години 10 хвилин до 18 години 32 хвилин, за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, 15, в порядку ч.3 ст.233 КПК України було проведено обшук автомобіля марки «BMW», модель-320І, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено: змиви з поверхні коробки перемикання передач та рулевого колеса, які можуть містити на собі біологічні сліди та автомобіль марки «BMW», модель-320І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Розглядом клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що обшук, в результаті якого було тимчасово вилучено зазначене майно, слідчим проводився у рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України крадіжка.

Слід зазначити, що санкція зазначеної статті не передбачає такого виду покарання, як конфіскація майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч.1 ст.98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

На думку слідчого судді, слідчим не надано належних доказів того, що вилучений автомобіль відповідає ознакам речового доказу, зазначеним у ст.98 КПК України.

Крім того розглядом клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що власником вилученого автомобіля є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, таким чином маючи в ньому статус третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.642 КПК, з клопотанням про арешт майна, що належить третій особі звертатись до слідчого судді має право тільки прокурор, в той час як дане клопотання подане слідчим.

Таким чином, розглянувши клопотання та долучені до нього матеріали слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешту майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволені клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Деснянської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001768 від 05.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про арешт майна відмовити.

Зобов`язати слідчого з групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0001768 від 05.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України повернути тимчасово вилучений автомобіль марки «BMW», модель-320І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 його власнику.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1