УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/1521/23

Провадження № 1-кс/534/379/23

22 липня 2023 року місто Горішні Плавні

Слідчий суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання т.в.о. заступника начальника ВП - начальник СВ ВП №2 ГУНП України в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника ВП - начальника СВ ВП №2 ГУНП України в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою вмотивовано слідчим необхідністю забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зі змісту внесеного клопотання вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , 2002 року народження, в травні - липні 2023 року, більш точної дати слідством не встановлено, прибули до м. Кременчука з метою підготовки до вчинення злочину, спрямованого на втручання в роботу технологічного обладнання, нафтопроводу та подальшої крадіжки нафти. Умисно, з метою подальшого викрадення нафти, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 1979 року народження, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 для пошкодження магістрального нафтопроводу «Лисичанськ-Кременчук» та встановлення обладнання для викачки з нього нафти, прибули до місця його розташування: в районі 374 км. протяжності, на ділянку ґрунтової польової дороги, в 3 км. до траси М22 «Полтава-Олександрія» (географічні координати місця - НОМЕР_3). Діючи умисно, з корисливою метою, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на пошкодження вказаного магістрального нафтопроводу «Лисичанськ-Кременчук» та встановлення обладнання для викачки з нього нафти з метою подальшого її викрадення з місця пошкодження магістрального нафтопроводу, розпочали діяльність з підготовки пошкодження нафтопроводу, а саме викопали яму, відкривши тіло нафтопроводу.

Після цього, вказана група осіб невстановленим способом, зробили в тілі вказаного трубопроводу наскрізний отвір, до якого приєднали шляхом зварного з`єднання виготовлене кустарним способом додаткове обладнання, не передбачене технологією промислової експлуатації магістрального нафтопроводу, у вигляді змонтованого металевого патрубка діаметром 66мм, L - 50мм, кульового крану DN50PN25 (відкритого), гумового шлангу високого тиску (без маркування), діаметром 50мм, L - 117см та крану DN50PN40 (закритого).

Зазначеними діями дані особи протиправно пошкодили магістральний нафтопровід «Лисичанськ-Кременчук», що призвело до порушення нормальної роботи вказаного магістрального нафтопроводу, який є об`єктом підвищеної небезпеки, і виразилося у зупинці його роботи, пов`язаної з проведення значного обсягу ремонтних робіт з використанням техніки для ліквідації пошкодження, демонтажу самовільно установленого обладнання та здійснення технологічного випробування після відновлювальних робіт. Що виразилося у створенні загрози життю та здоров`ю ОСОБА_7 , 1979 року народження, ОСОБА_7 , 2002 року народження, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , під час здійснення ними свердлення тіла труби та проведення зварювальних робіт на нафтопроводі, який перебуває під надлишковим тиском, так і для працівників підприємства під час ліквідації несанкціонованого втручання та здійснення технологічного випробування після відновлювальних робіт, а також для життя необмеженої кількості людей, які могли перебувати неподалік нафтопроводу.

Діючи повторно, в період часу з 12.07.2023 по 19.07.2023, ОСОБА_7 умисно, з метою подальшого викрадення нафти, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 2002 р.н., ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , для пошкодження магістрального нафтопроводу «Лисичанськ-Кременчук» та встановлення обладнання для викачки з нього нафти, прибули до місця його розташування: в районі 374 км. протяжності, на ділянку ґрунтової польової дороги, в 3 км. до траси М22 «Полтава-Олександрія» (географічні координати місця - НОМЕР_3), на відстані близько 6 метрів від попередньої конструкції.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на таємне викрадання чужого майна - нафти АТ «Укртранснафта» із місця пошкодження магістрального нафтопроводу, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 1979 р.н., ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 в ніч з 19.07.2023 року на 20.07.2023 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на автомобілі «ТATRA», модель-815, державний номер НОМЕР_1 , замаскований під бортовий автомобіль, в кузові якого знаходилась ємкість для поміщення нафти та ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , 2002 р.н., ОСОБА_7 на автомобілі «RENAULT MASTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , вирушили з м. Кременчука по а/д М22 «Полтава-Олександрія» до місця пошкодження магістрального нафтопроводу «Лисичанськ-Кременчук» в районі 374 км.

На шляху до місця пошкодження магістрального нафтопроводу «Лисичанськ-Кременчук» в районі 374 км., поблизу с. Солониця Кременчуцького району, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 2002 р.н.., ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були виявлені та затримані працівниками правоохоронних органів, таким чином підозрювані, з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, а саме здійснення таємного викрадення нафти.

Отже, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці) та пошкодженні магістрального нафтопроводу, вчинених повторно, групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч. 2 ст. 292 КК України.

Відомості про вказані кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.2 ст.292 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань13 липня 2023 року за №0000547.

У судовому засіданні прокурор, підтримуючи клопотання слідчого та зазначаючи про наявність ризиків, передбачених пунктами 1 -5 частини першої статті 177 КПК України, наполягав на застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор наголосив на тому, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України, не має стійких соціальних зв`язків, неодружений, не працює, є підстави вважати, що на цьому етапі досудового розслідування не встановлено коло усіх свідків та причетних осіб у даному кримінальному провадженні та не знайдено усіх речових доказів, у зв`язку з чим існує ризик знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Таким чином, необхідно підозрюваному необхідно обрати винятковий запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Слідчий своє клопотання підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник потерпілої особи ОСОБА_5 просив клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти викладених у клопотанні обставин та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього. Також не погоджувався, що існує ризик переховування від слідства або протиправного впливу на свідків та запевняв, що не буде вчиняти інших злочинів.

Захисник підозрюваного просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання підозрюваного, а саме: АДРЕСА_2 , обґрунтовуючи свою позицію тим, що підзахисний раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, його не застали під час вчинення злочину, підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України, вважає необґрунтованою, ризики, передбачені пунктами 1- 5 частини 1 статті 177 КПК України, та зазначені слідчим у клопотанні, відсутні. Підозрюваний є студентом, проживає разом з мамою та вітчимом. Від його мами ОСОБА_12 надійшла заява з просьбою обрати синові більш м`який запобіжний захід та запевнення в тому, що вона забезпечить виконання сином покладених на нього процесуальних обов`язків. Отже, застосування до її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним.

З`ясувавши думки учасників кримінального провадження, перевіривши надані матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.4 ст.176, ст.177 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як убачається з представлених суду матеріалів, у провадженні ВП №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 липня 2023 року під №0000547 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження 21 липня 2023 року о 17 год 36 хв ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та копії доданих до нього матеріалів вручена підозрюваному ОСОБА_7 22 липня 2023 року о 06 год 10 хв з дотриманням вимог ч.2 ст.184 КПК України, що підтверджується підписом ОСОБА_7 (зворотній бік а.с. 4).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 292 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з ЄРДР; рапортом старшого о/у ОПВ УКР ГУНП в Полтавській області; протоколами огляду місця події; протоколами огляду автомобілів; протоколами допиту представника юридичної особи, яка є потерпілою; повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення; показаннями представника потерпілої особи у судовому засіданні, протоколами випробувань зразків рідини, вилучених під час огляду автомобілів та місця події та протоколами допиту свідків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За змістом ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Проаналізувавши приєднані до клопотання слідчого матеріали досудового розслідування, слідчий суддя доходить висновку, що наведені вище докази, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Одночасно, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного у місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність місця постійного проживання; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

В якості підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу слідчий у внесеному клопотанні посилається на наявність усіх ризиків, передбачених частиною першою ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також можливість вчинення інших кримінальних правопорушень. Наявність зазначених ризиків була підтримана прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Суд враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

На підтвердження наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, прокурор зауважив на тяжкість покарання та те, що ОСОБА_7 зареєстрований та проживає територіально віддалено від місця вчинення кримінальних правопорушень, на території Кременчуцького району буває епізодично, на цій території у підозрюваного відсутні будь-які соціальні зв`язки. Населений пункт, в якому проживає підозрюваний наближений до лінії фронту, через що за відсутності стримуючих для перебування в м. Кременчуці та Кременчуцькому районі факторів та з врахуванням обстановки воєнного стану, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Отже, прокурором та слідчим повністю доведено та підтверджено матеріалами клопотання наявність ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду.

Наявність ризику, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України, підтверджується тим, що на момент подання клопотання про обрання запобіжного заходу орган досудового розслідування не виявив усі речові докази у даному кримінальному провадженні, зокрема наразі невідоме місцезнаходження знаряддя, яким проводилась врізка у магістральний нафтопровід. Отже, без обрання до підозрюваного запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням його свободи, може призвести до знищення, приховування чи спотворення знаряддя вчинення злочину чи інших речей, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, прокурор у судовому засіданні зазначив, що на даній стадії досудового розслідування не встановлено коло усіх причетних осіб, як свідків так і співучасників, оскільки інформація про наявність нафти у магістральному нафтопроводі «Лисичанськ - Кременчук» є закритою інформацією, тому є обґрунтовані підстави вважати, що до даних кримінальних правопорушень причетні особи з АТ «Укртранснафта». Зазначені обставини були підтверджені у судовому засіданні показаннями представника потерпілої особи, який показав, що з 2014 року нафта з трубопроводу була викачана та труба була наповнена консервантом, починаючи з 2022 року у нафтопровід «Лисичанськ - Кременчук» знову була закачана нафта. Ця інформація є закритою та не містить доступу сторонніх осіб, що дає підстави вважати, що є витік таємної інформації зсередини. Таким чином, є ризик впливу на причетних осіб, свідків, експертів шляхом психологічного тиску, шантажу, вмовлянь, погроз тощо.

Наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, прокурор підтверджував тим, що на території с. Соснівка Кременчуцького району було виявлено автомобіль ДАФ, який належить особам, яким повідомлено про підозри у даному кримінальному провадженні. За результатами зовнішнього огляду автомобіля встановлено, що у вантажному відділенні можуть бути знаряддя вчинення злочинів та інші речові докази, які підозрюваний може використати для пошкодження магістральних трубопроводів у подальшому.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконливого висновку щодо можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватись від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, з огляду на що зазначені у клопотанні ризики, передбачені пунктами 1 - 5 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду клопотання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотань судом вивчалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановлених судом ризиків. На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе їх унеможливити. Застосування домашнього арешту на даній стадії досудового розслідування є недоцільним з огляду на відсутність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання ним процесуальних обов`язків. Крім того, суду не надано інформацію відносно власника житла та його згоди на перебування у ньому обвинуваченого під домашнім арештом, оскільки житло, в якому проживають мати ОСОБА_7 та його вітчим, не перебуває у їх власності. Застава, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, характеру обвинувачення, тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить його належної поведінки. До письмового зобов`язання ОСОБА_12 про виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до органу досудового розслідування та суду за першим викликом, суд ставиться критично, оскільки остання разом з чоловіком проживає та працює у м. Києві, а отже ймовірно буде позбавлена можливості у будь-який час на першу вимогу слідчого, прокурора чи суду доставити ОСОБА_7 для виконання ним процесуальних обов`язків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 , підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, не має стійких соціальних зв`язків на території Кременчуцького району, офіційного працевлаштування, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу. Так, у пункті 4 частини 2 статті 183 КПК України зазначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований лише, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність підтверджених джерел доходів, сталих соціальних зв`язків, тяжкість покарання та вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, суд приходить до переконання про доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Питання про застосування застави вирішено судом в порядку, визначеному ст.183 КПК України.

З урахування тяжкості інкримінованого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, майнового та сімейного стану підозрюваного, суд вважає заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн, не є завідомо непомірною для підозрюваного та є достатньою мірою гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Оцінивши всі обставини в їх сукупності у відповідності до вимог ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до переконливого висновку що на даній стаді досудового розслідування є підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого КПК України, та можливості досягнення при цьому балансу між суспільними інтересами та забезпеченням поваги до особистої свободи ОСОБА_7 , інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. заступника начальника ВП - начальника СВ ВП №2 ГУНП України в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання.

Датою закінчення дії ухвали є 17 вересня 2023 року включно о 18 годині 00 хвилин.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн, кошти можуть бути внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області (отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області; ЗКПО 26304855; р/р UA0015950 в ДКСУ м. Київ; МФО 820172; призначення платежу: ПІБ платника, призначення платежу, суд) підозрюваним, обвинуваченим або заставодавцем, який зобов`язується надати суду документ, що це підтверджує.

В іншій частині клопотання відмовити.

У разі внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_7 з-під варти, на нього покладаються на час дії ухвали суду наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, перебування та / або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, які мають відношення до кримінального провадження у даному кримінальному провадженні;

- невиїзджати з України та на тимчасово окуповані території України;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документу, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Полтавського слідчого ізолятора негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити про це т.в.о. заступника начальника ВП - начальника СВ ВП №2 ГУНП України в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_8 , начальника Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити особі, якою буде внесено заставу, що в разі невиконання підозрюваним перелічених вище обов`язків, заставу буде звернуто в дохід держави.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_7 негайно після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору та захиснику підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено в судовому засіданні о 15 год 40 хв. 25 липня 2023 року в залі судових засідань Комсомольського міського суду Полтавської області.