"03" серпня 2023 р. Справа № 363/4118/23
УХВАЛА

Іменем України

3 серпня 2023 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі дізнавача ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання про проведення процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні №0000272 від 29.06.2023 року за ч. 1 ст. 358 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою і просив скасувати постанову начальника СД Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 15.07.2023 року про відмову у визнанні його потерпілим та проведенні інших процесуальних дій, посилаючись на те, що в його заяві про кримінальне правопорушення від 02.06.2023 року викладено обґрунтовані й достатні обставини заподіяння моральної шкоди в зв`язку з незаконним втручанням в діяльність очолюваної ним релігійної організації, як голови відповідної Парафіяльної ради та настоятеля, внаслідок підробки протоколу № 1 від 03.03.2019 року загальних (парафіяльних) зборів релігійної громади парафії Різдва Пресвятої Богородиці Київської єпархії УПЦ смт Іванків Київської області.

З цих підстав вважав, що його права потерпілого згідно ч. 2 ст. 55 КПК України виникли з моменту подання заяви про кримінальне правопорушення, коли твердження оскаржуваної постанови про відсутність об`єктивних даних для визнання його потерпілим і про ненадання фактів і документів, що підтверджують спричинення моральної шкоди, є безпідставним.

В суді ОСОБА_5 просив про задоволення скарги з викладених у ній підстав.

Начальник СД Вишгородського РУП ГУНП в Київській області постанову вважала законною і обґрунтованою, просила в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного.

СД Вишгородським РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000272 за ч. 1 ст. 358 КК України, розпочате 29.06.2023 року за заявою потерпілого ОСОБА_5 .

В заяві про кримінальне правопорушення від 02.06.2023 року потерпілий ОСОБА_5 достатньо обґрунтовано і мотивовано виклав обставини заподіяння йому моральної шкоди, як голові відповідної Парафіяльної ради та настоятелю, внаслідок втручання в діяльність очолюваної ним релігійної організації, підробки протоколу № 1 загальних (парафіяльних) зборів релігійної громади парафії Різдва Пресвятої Богородиці Київської єпархії УПЦ смт Іванків Київської області.

В своїх письмових заявах потерпілий ОСОБА_5 послідовно, змістовно та обґрунтовано стверджував про діяльність, очолюваної ним з 1996 року й донині, відповідної релігійної громади, що зазнала протиправного втручання у внутрішню діяльність, реєстраційні, установчі документи тощо, при підробленні протоколу загальних (парафіяльних) зборів релігійної громади від 03.03.2019 року, про що заявникові стало відомо в травні 2023 року.

Оскільки ці обставини ОСОБА_5 викладено в заяві про кримінальне правопорушення, в останнього в силу вимог ст. 55 КПК України з моменту подачі такої заяви виникли права і обов`язки потерпілого.

13.07.2023 року потерпілим подано клопотання про проведення процесуальних та слідчих дій.

15.07.2023 року постановою начальника СД Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні клопотання, у визнанні потерпілим та у проведенні інших процесуальних та слідчих дій, з підстав того, що останній не надав, підтверджуючи факти, документи щодо спричинення йому моральної шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням.

Суд вважає, що вказана постанова в повній мірі вимогам КПК України не відповідає, яку прийнято передчасно та необґрунтовано.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі статей 2 і 9 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КПК України досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року справа № 439/397/17 встановлено наступне.

Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

З цього слідчий суддя зазначає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 55 КПК України, вжито у його кримінально-процесуальному розумінні, а не кримінально-правовому.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Кримінальний процесуальний закон (статті 55, 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Зі змісту поданої заяви про кримінальне правопорушення й докладних обґрунтувань ОСОБА_5 достатньо висновується, що останньому при вчиненні кримінального правопорушення, з огляду на спосіб, обставини та наслідки його вчинення, могла бути заподіяна моральна шкода в змісті вжитому в ст.ст. 23, 1167 ЦК України, внаслідок безпосереднього втручання в діяльність очолюваної ним релігійної організації (що є порушенням основоположних прав особи в змісті вжитому в ст. 35 Конституції України та ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), коли очевидних і достатніх підстав вважати, що моральна шкода ОСОБА_5 не завдана на даний час не має.

Таким чином, рішення про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим прийнято передчасно і безпідставно, коли особа відповідає всім ознакам процесуального статусу потерпілого у кримінально-процесуальному розумінні як жертва посягання, і щодо якого у держави виникає позитивний обов`язок з точки зору доступу особи до правосуддя, захисту свободи думки, совісті і релігії та права на ефективний засіб юридичного захисту в розумінні вимог ст.ст. 6, 9 і 13 Конвенції про захист право людини і основоположних свобод 1950 року.

Беручи до уваги викладене, слід дійти висновку, що оскаржувана постанова згаданим вище вимогам Закону і конвенційній практиці ЄСПЛ не відповідає, є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 303-307, 371-372 КПК України,

ухвалив:

скаргу задовольнити.

Постанову начальника СД Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 від 15.07.2023 року про відмову у задоволенні клопотання і у визнанні потерпілим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000272 за ч. 1 ст. 358 КК України скасувати.

Ухвала згідно вимог ст. 309 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя