ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5031/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/990/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу в режимі відеоконференції представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001515 від 07 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, про арешт майна -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Харківським районним управлінням поліції №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001515 від 07.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

03.07.2023 року прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова подав до суду клопотання про арешт майна, в якому просив накласти арешт на автомобіль DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , власником яких є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що 07.07.2022 року надійшла заява від ОСОБА_9 щодо заволодіння грошовими коштами невстановленими особами, шляхом шахрайства, під приводом продажу товарів. В ході досудового розслідування встановлено, що заявник - ОСОБА_9 , 23.02.2022 року, надав товар (дошка дубова 21 тонна) для доставки до ПАТ «ФОРЕЗ», перевізнику ФОП ОСОБА_10 , а саме для транспортування товару на автомобілі DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , причеп НОМЕР_4 , водій ОСОБА_11 , адреса доставки АДРЕСА_2 . Однак вказаний товар поставлено не було через невідомі причини, ФОП ОСОБА_10 на зв`язок не виходить, ПАТ «ФОРЕЗ» товар не отримало, у зв`язку із чим, ОСОБА_9 поніс збитки на суму 301 549 грн. таким чином, не встановлена особа, використовуючи DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , причеп НОМЕР_4 , заволоділа майном ОСОБА_9 .

Відповідно до договору - заявки № 23/02/22 від 23.02.2022, транспортування здійснювалось на автомобілі DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , причеп НОМЕР_4 .

У зв`язку із викладеним, транспортний засіб DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 було оголошено у розшук.

18.06.2023 року в період часу з 23.30 год. по 00.11 год., було проведено огляд місця події, в ході якого, слідчим відділення поліції 9 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області виявлено та вилучено автомобіль DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Прокурор зазначав, що постановою слідчого від 19.06.2023, автомобіль DAF 95XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Вказував, що таким чином, автомобіль DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , причеп НОМЕР_4 , є знаряддям вчинення злочину, та відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні відповідно до ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2023 року задоволено клопотання про арешт майна.

Слідчий суддя вирішив накласти арешт на майно, вилучене 18.06.2023 року під час проведення огляду місця події на автошляху Дніпро-Миколаїв в населеному пункті с. Новоіванівка Криворізького району Дніпропетровської області, кілометр № 65, а саме: транспортний засіб DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , власником яких є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку.

Місцем зберігання транспортного засобу DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 визначено майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 107, ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 долучено до матеріалів кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що судом першої інстанції власник майна ОСОБА_8 не повідомлявся про судове засідання, а повідомив лише водія, який був присутнім під час вилучення автомобіля і таким чином порушив право власника майна бути присутнім в судовому засіданні.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що між ПАТ «ФОРЕЗ», та ФОП ОСОБА_10 склались господарські відносини, які потрібно вирішувати у господарському суді, як це передбачено у п.4.3 договору-заявки № 23.02.2022 року від 23.02.2022 року.

Зазначає, що органом досудового розслідування було порушено правила підслідності, оскільки відповідно до матеріалів клопотання місцем доставки було м.Харків, а завантаження відбулось у м.Вінниця, тобто на переконання апелянта, справа підслідна або поліції у м.Вінниця або відділу поліції у Немишлянському районі м.Харкова, в районі якого повинно було доставлено вантаж.

Також, вказує, що прокурором було пропущено строк звернення до суду з клопотанням про арешт майна.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що суд розглянув клопотання прокурора про арешт майна без участі власника майна, в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про будь-яке повідомлення власника майна про час та місце розгляду клопотання.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст.172 КПК України не переконався про наявність даних про своєчасне сповіщення власників майна про місце та час розгляду справи.

На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З урахуванням цього слід визнати, що власник майнабув позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, якими наділені власник майна, зокрема, щодо права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично були позбавлені права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначені обставини, як такі, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_8 своєчасно оскаржити дане судове рішення, визнані апеляційним судом поважними, а доводи апелянта про це цілком слушними.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя має право накласти арешт на мано, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, тобто є тимчасово вилученим із дотриманням встановленого ст.167, 168 КПК України порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.

Тимчасове вилучення майна відповідно до положень ст.168 КПК України може здійснюватися під час обшуку, огляду. При цьому слідчий, прокурор під час тимчасового вилучення майна або негайно після його здійснення зобов`язаний скласти відповідний протокол та звернутися до слідчого судді з клопотанням про його арешт протягом 48 годин після вилучення майна, що встановлено ч.5 ст.171 КПК України.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту клопотання та доданих прокурором матеріалів встановлено, що 18.06.2023 в період часу з 23.30 год. по 00.11 год., було проведено огляд місця події, в ході якого слідчим відділення поліції 9 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області виявлено та вилучено автомобіль DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2, ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію серія НОМЕР_5 , виданого 16.05.2018 року власником автомобіля DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , який було вилучено належить ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя слушно врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що слідчим доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів в цій частині погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності арешту зазначеного майна.

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як убачається з матеріалів провадження, огляд місця події було проведено 18.06.2023 року в період часу з 23:30 год. по 00:11 год.

Слідчим суддею було встановлено, що клопотання про арешт майна прокурором вперше було надіслано поштою 19.06.2023 року та надійшло до суду 21.06.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року вищевказане клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години, з моменту отримання копії ухвали. Копію ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 про повернення клопотання 28.06.2023 отримано Київською окружною прокуратурою м. Харкова.

Клопотання про арешт майна подано до поштового відділення 30.06.2023 року та надійшло до суду 03.07.2023 року.

Таким чином, колегія суддів також погоджується з висновком слідчого судді про те, що оскільки прокурором вперше клопотання про арешт майна було подано 19.06.2023 року, тобто в межах визначених ч.5 ст.171 КПК України та в подальшому після отримання ухвали слідчого судді від 21.06.2023 року клопотання про арешт майна було подано 28.06.2023 року, то процесуальний строк для звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна є таким, що не пропущений.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів та те, що вилучене майно є засобом вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , ключів від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 ,враховуючи можливість використання їх як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Прокурор зазначає, що постановою слідчого від 19.06.2023, автомобіль DAF 95XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами вилученого майна на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Наявність складу кримінального правопорушення, відповідної кваліфікації на цьому етапі кримінального провадження входить до виключних дискреційних повноважень органу досудового розслідування, судом лише констатується той факт, що наявні матеріали провадження можуть утворювати для суду та стороннього спостерігача об`єктивне уявлення про можливість вчинення кримінального правопорушення, а тому доводи апелянта про це на даний час не є слушними.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з цим, зурахуванням фактичних обставин справи, обраної органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправної діяльності, відомостей зафіксованих в протоколі огляду від 19.07.2023 року, колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони лише відчуження та розпорядження автомобілем марки DAF 95XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2, ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 до скасування арешту майна у встановлений законом спосіб, з передачею на відповідальне зберігання власнику буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та власника майна підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленню нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2023 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2023 року скасувати та постановити нову.

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 18.06.2023 року під час проведення огляду місця події на автошляху Дніпро-Миколаїв в населеному пункті с. Новоіванівка Криворізького району Дніпропетровської області, кілометр № 65, а саме: транспортний засіб DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Визначити спосіб арешту майна шляхом заборони відчуження і розпорядження автомобілем марки DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 року належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Передати автомобіль марки DAF 95 XF д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, ВІН - НОМЕР_2 , ключі від даного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

Попередити ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4