Номер провадження 1-кп/754/543/23
Справа№754/521/23
Вирок

Іменем України

15 червня 2023 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0002362 від 16.09.2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 15 вересня 2022 року, приблизно о 16 годині 00 хвилині, будучи особою, яка керує транспортним засобом - знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - автомобіля марки «HyundaiSonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, розпочинаючи рух заднім ходом по тротуару, поруч ТЦ «Фестивальний», який знаходиться за адресою: м. Київ пр. Маяковського, №43/2, в напрямку підземного пішохідного переходу, в порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.9 та 11.13 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну. Під час руху заднім ходом по тротуару, повинен був не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, та для забезпечення безпеки руху повинен був звернутися за допомогою до інших осіб, однак цього не дотримався та під час руху заднім ходом ОСОБА_3 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка в цей час рухалась по тротуару, біля задньої частини автомобіля «HyundaiSonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , отримала тілесне ушкодження у вигляді: - закритої черепно-лицевої травми у вигляді струсу головного мозку, переломів латеральної стінки лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків (та наявністю крові в пазусі), лівої вилицевої кістки, синця у лівій вилицевій ділянці; - закритої травми лівого передпліччя у вигляді перелому дистального епіметафізу променевої кістки, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Під час руху водій ОСОБА_3 , порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.9 та 11.13 Правил дорожнього руху України.

Згідно правил дорожнього руху України:

-пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

-підпункт «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»;

-пункту 11.13 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил».

Порушення водієм ОСОБА_3 , вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.9 та 11.13 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_6 , тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Отже ОСОБА_3 , своїми діями, які виразилася у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи. Щодо цивільного позову потерпілої зазначив, що матеріальну шкоду він відшкодував в повному обсязі, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах кримінального провадження. При вирішенні питання щодо стягнення з нього на користь потерпілої суми моральної шкоди зазначив, що не заперечує проти часткового відшкодування моральної шкоди, бажає відшкодовувати завдані ним збитки, щодо визначення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, покладається на розсуд суду. Крім того зазначив, що працює водієм і ця робота є єдиним джерелом його доходів, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, а також вибачився перед потерпілою.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає - щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч.1 ст. 286 КК України передбачено покарання, а саме у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до злочинів скоєних з необережності, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини, обставини які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2022 року народження, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, неофіційно працює водієм, його відношення до скоєного.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді обмеження волі, в межах встановлених у санкціії відповідної статті особливої частини КК України.

Між тим, враховуючи особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має визначене місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2022 року народження, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини скоєного кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_3 являється раніше не судимою особою, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Що стосується призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, то необхідно зазначити наступне.

Згідно роз`яснень, що висвітлив Пленум Верховного Суду України в п.21 Постанови №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що судам, у кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст. 286 та ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, повязані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Крім того, у п.20 Постанови №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд, враховуючи обставини справи, відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність будь-яких даних у даному провадженні про те, що ОСОБА_3 раніше притягався до відповідальності за дії, пов`язані з порушенням правил дорожнього руху, визнання ним вини, відшкодування матеріальних збитків, бажання відшкодовувати завдані ним моральні збитки потерпілій, а також виходячи із характеру його роботи, наявності на утриманні малолітньої дитини, 2022 року народження, наслідки, які сталися після дорожньо-транспортної пригоди, його відношення до скоєного, враховуючи й те, що не маючи змоги працювати водієм у обвинуваченого не буде можливості відшкодувати моральну шкоду потерпілій, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4048 грн. 30 коп. та моральної шкоди в сумі 300 000 грн., оскільки вимушена була відчувати фізичний біль та моральні страждання. Крім того просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Щодо стягнення матеріальної шкоди з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача потерпілої ОСОБА_6 в сумі 4048 грн. 30 коп., суд вважає за необхідне залишити в цій частині позов без задоволення, оскільки він в цій частині спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження фіскальними чеками від 21.03.2023 року, 10.04.2023 року, 14.06.2023 року, відповідно до яких ОСОБА_3 було здійснено переводи коштів на ім.»я потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 6 420 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 в сумі 300 000 грн., суд вбачає правові підстави для їх часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як передбачено ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка ОСОБА_6 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, яка зазнала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-лицевої травми у вигляді струсу головного мозку, переломів латеральної стінки лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків (та наявністю крові в пазусі), лівої вилицевої кістки, синця у лівій вилицевій ділянці; - закритої травми лівого передпліччя у вигляді перелому дистального епіметафізу променевої кістки, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, суд вважає, що цивільним позивачем ОСОБА_6 доведено заподіяння їй цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_3 моральної шкоди. Що ж стосується розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини цивільного відповідача, обставин за яких вчинено злочин, тривалості моральних страждань цивільного позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку із вчиненням по відношенню до неї дій, суд вважає, що 50 000 грн., є достатнім розміром для відшкодування заподіяної даним кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Відповідно до вимог діючого законодавства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Вказівка законодавця на обмеження розміру компенсації витрат на правову допомогу законом свідчить, що ці витрати не будуть відшкодовуватися в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 про стягнення витрат на правову допомогу немає.

Підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме за проведення судово-медичної експертизи №042/1-307-2022 від 18.10.2022 року в сумі 2672 гривень 00 копійок, за проведення судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/111/22/39357-ІТ від 29.09.2022 року в сумі 1510 гривень 24 копійки, за проведення судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/111-22/41403-ІТ від 24.10.2022 року в сумі 1510 гривень 24 копійки.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази: CD-R диск «VIDEX» оранжевого кольору, місткістю 700 МВ, швидкістю 2х80 min, який знаходиться у паперовому конверті - зберігати при матеріалах кримінального провадження, автомобіль марки «HyundaiSonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2015 року випуску, сірого кольору - повернути власнику обвинуваченому ОСОБА_3 ; медична карта стаціонарного хворого КНП «КМКЛМД» №12204/816 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передану на відповідальне зберігання до КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» - залишити за належністю КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня»; CD-R диск з рентген на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Заходи забезпечення в кримінальному провадженні не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 /один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме за проведення судово-медичної експертизи №042/1-307-2022 від 18.10.2022 року в сумі 2672 гривень 00 копійок, за проведення судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/111/22/39357-ІТ від 29.09.2022 року в сумі 1510 гривень 24 копійки, за проведення судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/111-22/41403-ІТ від 24.10.2022 року в сумі 1510 гривень 24 копійки.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року, на автомобіль марки «HyundaiSonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2015 року випуску, сірого кольору - скасувати.

Речові докази: CD-R диск «VIDEX» оранжевого кольору, місткістю 700 МВ, швидкістю 2х80 min, який знаходиться у паперовому конверті - зберігати при матеріалах кримінального провадження, автомобіль марки «HyundaiSonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2015 року випуску, сірого кольору - повернути власнику обвинуваченому ОСОБА_3 ; медична карта стаціонарного хворого КНП «КМКЛМД» №12204/816 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передану на відповідальне зберігання до КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» - залишити за належністю КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня»; CD-R диск з рентген на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1