Номер провадження № 1-кп/756/828/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі суду присяжних:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15 Оболонського районного суду міста Києва клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 25.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007126, про продовження тримання під вартою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Дане кримінальне провадження здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 . Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що обраний запобіжний захід закінчується 18.06.2021. На думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість того, що ОСОБА_8 , у випадку не застосування запобіжного заходу, буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

Указані ризики, на думку прокурора, обґрунтовуються тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, один з яких посягає на життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, за вказані кримінальні правопорушення, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, що свідчить про те, що з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів у разі доведення його винуватості в суді, останній може вчинити дії щодо ухилення від суду.

Крім того, на думку прокурора, ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, місця проживання яких відомі обвинуваченому в результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Прокурор також уважає, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки наразі щодо останнього в інших судах перебувають справи про притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема на підставі обвинувального акту, який з 11.11.2016 перебуває на розгляді Соломянського районного суду міста Києва за ч. 4 ст. 187 КК України та обвинувального акту, який з 16.03.2020 перебуває на розгляді Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, просив у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що наведені прокурором ризики не є обґрунтованими, як і розумна підозра того, що ОСОБА_8 учинив інкриміновані злочини. Також на думку захисника, висунуте обвинувачення не є конкретизованим в частині умислу на заволодіння майном, бо таке майно в обвинувальному акті не вказане. Також захисник ОСОБА_9 просив урахувати особистість обвинуваченого, що останній хоча і притягується до кримінальної відповідності, але ще наразі не був засудженим, що не може свідчити про можливість учинення іншого злочину. Інші кримінальні провадження, у яких приймає участь ОСОБА_8 , як обвинувачений, тривають понад три роки, і обвинувачений немає в тих кримінальних провадженнях запобіжних заходів, а ті що були, змінені та, з рештою, закінчились. Також захисник просив урахувати, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, зокрема має місце проживання, повнолітнього сина, а також матір похилого віку, яка потребує догляду через свій вік.

Потерпіла ОСОБА_10 просила задовольнити клопотання прокурора.

Вислухавши клопотання прокурора, думку сторони захисту та потерпілої, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Дані злочини відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Щодо ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу - тримання під вартою, строк дії якого закінчується 18.06.2021. Прокурором відповідно до вимог ст. 331 КПК України подано клопотання про проводження тримання під вартою. Клопотання мотивовано тими ризиками, які прокурор вважає такими, що не змінились з часу обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з положень ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку дії тримання під вартою здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо передбачає оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Тим більше, головуючий суддя, який одноособово діє як суд при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу в складі суду присяжних, не може надати оцінку доказам, які має повноваження в даній справі надати лише суд присяжних.

Слід зауважити, що суд перебуває наразі на стадії дослідження доказів, які надає сторона обвинувачення. А отже вивчення їх на предмет обґрунтованості підозри чи то обвинувачення є неможливим, зокрема - передчасним.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для вирішення питання щодо подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Виконуючи обов`язок, перебачений ст. 194 КПК України, суд, для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу, повинен оцінити наявність ризиків, які зазначені прокурором в клопотанні. Такими ризиками, на думку прокурора, є ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від суду, учинити інший злочин, а також можливість впливу на свідків та потерпілу). При цьому слід узяти до уваги, що прокурором двічі подавались клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, які між собою є ідентичними за змістом.

Даючи оцінку цим ризикам, суд вважає, що вони є лише наголошеними прокурором, та не підтверджені будь-якими фактичними даними. Дійсно, суд ураховує, що ризиками є будь-які фактичні дані, і не обмежені тими фактичними даними, які визначені ст. 84 КПК України. Оскільки такі дані, на думку суду, повинні свідчити лише про можливості існування певних підозр (наявність достатніх підстав вважати їх існування), тобто вірогідності настання наслідків, запобіжником яких є запобіжний захід. Між тим, з часу застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 минуло достатньо часу аби вважати, що у подальшому для продовження застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, окрім наголошення про наявність ризиків, вони мають в подальшому і підтверджуватись конкретними відомостями чи обставинами, які є значними для кримінального провадження.

Даючи такі висновки суд зазначає, що фактично в обґрунтування наведених прокурором ризиків покладено лише тяжкість покарання та відомості про наявність інших кримінальних проваджень і в інших судах. Між тим, тяжкість покарання, як вже зазначав суд, не можна оцінювати в якості ризику, бо цю обставину слід оцінювати суду лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків, а не замінюють їх. Так в рішеннях ЕСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інших мотивувань прокурором в обґрунтування цього ризику наведено не було.

Також слід узяти до уваги, що клопотання прокурора не містить обґрунтування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд звісно ураховує, що щодо ОСОБА_8 в інших судах перебувають кримінальні провадження, але слід узяти до уваги, що одне з кримінальних проваджень перебуває на розгляді з 2016 року, а інше з 2020 року. У тих провадженнях щодо ОСОБА_8 запобіжні заходи не застосовані. Відомості про те, що в рамках тих проваджень ОСОБА_8 перешкоджав суду, тобто мав неналежну процесуальну поведінку, суду не надано. Крім того, за час розгляду справи судом щодо ОСОБА_8 лише один раз надійшов запит на дозвіл етапування ОСОБА_8 для розгляду іншого кримінального провадження.

Наведені судом висновки дають підстави вважати, що наразі ризики, які передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є настільки незначними, що не утворюють підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 .

Установлені у судовому засіданні обставини також дають суду підстави вважати, що наразі відсутні підстави для подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу в виді тримання під вартою. При цьому саме для досягнення дієвості завдань кримінального провадження, а також відповідності особистості обвинуваченого та іншим наведеним обставинам, такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, на думку суду, буде достатнім. Слід зауважити, що домашній арешт полягає в забороні ОСОБА_8 цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , з зобов`язанням з`являтися до суду за першим викликом, а отже саме такий запобіжний захід усуне встановлені наразі судом ризики чи їх значність.

Також слід покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 60 днів, а саме не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом суду, повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання, здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у межах вказаного кримінального провадження, носити електронний засіб контролю.

Керуючись статтями 7, 22, 177, 178, 194, 197, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язав ОСОБА_8 з`являтися до суду за першим викликом.

Строк дії запобіжного заходу в виді домашнього арешту визначити в 60 днів.

Ухвала діє до 15 серпня 2021 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення, а саме доставити ОСОБА_8 до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , де звільнити з-під варти.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 60 (шістдесят) днів, а саме:

- не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом суду;

- повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у межах вказаного кримінального провадження;

- носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а також для виконання конвойній службі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала постановлена головуючим суддею в складі суду присяжних одноособово відповідно до вимог абзацу 3 частини 3 статті 331 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1