ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2194/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/503/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.03.2021 року ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Іванівка, Чугуївського району, Харківської області, українку, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, розлучену, офіційно не працевлаштовану, яка не має реєстрації на території України, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 29.08.2007 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 08.04.2009 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі ст.83 КК України;

- 01.02.2010 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі, звільнена 04.04.2012 за відбуттям терміну покарання;

- 15.11.2016 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 06.09.2018 року вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу, тобто з 01.06.2020 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу з 01.06.2020 року по день винесення вироку з розрахунку день за день.

Стягнути з ОСОБА_9 01.06.2020 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово товарознавчої експертизи у сумі 320 грн. 00 коп.

Цим вироком встановлено, що 10.04.2020 в період часу з 12 години 00 хвилин по 13 годину 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 , перебуваючої у квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_10 на побутовому ґрунті раптово виник намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, керуючись корисливим мотивом з метою наживи та незаконного збагачення за рахунок інших осіб, діючи повторно, застосовуючи до потерпілої фізичне насильство, нанесла один удар в область голови, проекції лівого ока, після чого ОСОБА_10 впала на диван, однак свідомість не втратила. ОСОБА_7 нахилилась до потерпілої та шляхом проникнення до лівої кишені куртки відкрито заволоділа мобільним телефоном «Nокіа», модель 105 ( НОМЕР_1 :), блакитного кольору, виробництва Індія. Після чого потерпіла звернулась до ОСОБА_7 , щоб остання повернула вищезазначений телефон, однак ОСОБА_7 продовжувала свої злочині дії, нахилившись над потерпілою, нанесла правою рукою, ще два удари в область голови зліва. Потім, схопивши потерпілу за ноги, стягнула на підлогу та нанесла три удари правою ногою в область лівої частини тулуба. Потерпіла відштовхнула ОСОБА_7 , після чого конфлікт у квартирі було вичерпано. Після чого ОСОБА_10 ,вигнала ОСОБА_7 з домоволодіння та вже на вулиці вимагала від ОСОБА_7 повернути їй мобільний телефон, на що остання не реагувала. В продовженні свого злочинного умислу ОСОБА_7 продовжила сварку з потерпілою, в ході якої умисно нанесла потерпілій ще два удари правої рукою в область голови з ліва. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Відповідно висновку судово-медичної експертизи, зазначені тілесні ушкодження, які отримала потерпіла від протиправних дій ОСОБА_7 , а саме: синці на обличчі, на слизовій нижньої губи зліва з переходом на щічну область, на животі, на задній поверхні грудної клітини зліва і справа; численні садна на животі, за ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікуються як «Легкі» тілесні ушкодження. Вартість мобільного телефону «Nokia», модель 105 ( НОМЕР_1 :), блакитного кольору, виробництва Індія, відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи, складає 326,20 грн. Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 326, 20 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Крім того, у кінці березня 2020 року, у вечірній час доби, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 разом з потерпілим ОСОБА_11 , знаходячись за адресою проживання останнього, а саме: АДРЕСА_3 , розпивали алкогольні напої. В ході сумісного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 помітила у вітальній кімнаті квартири спортивну сумку, у якій знаходився зварювальний інвертор. У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Вона, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, впевнившись, що її дії залишаться непоміченими потерпілим та іншими особами, реалізуючи свій злочинний умисел, дочекавшись коли потерпілий ляже спати, взяла спортивну сумку, у якій знаходився зварювальний інвертор марки «Дніпро-М, САБ-250М», ЮВТ САБ-250М, УТ 60974-1 (ІР218), 20А/20,8У-250А/30У, С/Н: 2183, який належить потерпілому ОСОБА_11 , таким чином незаконно заволоділа ним. Після чого з місця вчинення злочину зникла та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд. Вартість зварювального інвертору марки «Дніпро-М, САБ-250М», ЮВТ САБ-250М, УТ 60974-1 (ІР218), 20А/20,8У-250А/30У, С/Н: 2183, згідно висновку товарознавчої експертизи, складає 2100,00 грн. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяла потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2100,00 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані ч. 2 ст. 185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно.

Крім цього, у кінці березня 2020 року, у вечірній час доби, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 разом з потерпілим ОСОБА_11 , знаходячись за адресою проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 , розпивали алкогольні напої. В ході сумісного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 помітила у потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон, марки «Neffos С5 Plus» 1/8. У зв`язку з чим у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою. ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою збагачення за рахунок інших осіб, діючи повторно, шляхом обману попрохала у потерпілого ОСОБА_11 його мобільний телефон марки «Neffos С5 Plus» 1/8, model: ТР7031А, model name: TP7031A21UA, S/N НОМЕР_2 ; ІМЕН: НОМЕР_3 ; IMEI2: НОМЕР_4 нібито для здійснення телефонної розмови. Таким чином, ОСОБА_7 , зловживаючи довірою з боку потерпілого та отримавши від останнього мобільний телефон, марки «Neffos С5 Plus» 1/8, з місця вчинення злочину зникла, тим самим обернувши чуже майно на свою користь. Вартість мобільного телефону марки «Neffos С5 Plus» 1/8, model: НОМЕР_5 , model name: TP7031A21UA, S/N НОМЕР_2 ; ІМEI1: 83562; IMEI2: НОМЕР_4 , згідно висновку товарознавчої експертизи, складає 1189,00 грн. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяла потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1189,00 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22.03.2021 року в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 повністю визнала свою вину, активно сприяла розкриттю злочину, щиро розкаялася у вчиненому, під час досудового розслідування показала де знаходиться майно потерпілого ОСОБА_11 , матеріальну шкоду відшкодовано потерпілим в повному обсязі та вони не мають будь-яких претензій матеріального чи морального характеру.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 має ряд тяжких хронічних захворювань та потребує медичної допомоги.

Захисник ОСОБА_8 була належним чином повідомлена про місцен, дату та час судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила провадити апеляційний розгляд за її відсутності, оскільки на цей час вона перебуває за межами території України.

Обвинувачена ОСОБА_7 та прокурор не заперечували проти проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника ОСОБА_8 .

За таких обставин, враховуючи думки учасників процесу, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд провадити за відсутності захисника ОСОБА_8 , як подала до суду заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, з урахуванням відомостей матеріалів справи та доводів апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу свого захисника, думку прокурора, який просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок , колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченої кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, особу винної та наявність обставин, що пом`якшує та обтяжує покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно ст.12 КК України, відносяться до нетяжких та тяжкого злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово засуджена, судимість у встановленому законом порядку не знята та непогашена, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має місця реєстрації.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченій.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачена неодноразово притягувалася за попередніми вироками за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі за скоєння злочинів проти власності. Крім того, обвинувачена раніше вже неодноразово відбувала покарання у виді позбавлення волі, але на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та продовжила свою злочинну діяльність, вчинивши нові злочини проти власності, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, менше ніж через місяць після відбуття нею покарання за попередніми вироками.

Тобто, системний характер вчинення ОСОБА_7 злочинів проти власності, та відомості про особу обвинуваченої характеризують її як особу схильну до вчинення злочинів та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів критично відноситься до доводів апелянтів про те, що обвинувачена має намір стати на шлях виправлення.

Доводи захисника про необхідність визнання обставини, що пом`якшує покарання, у виді активного сприяння розкриттю злочину, на думку колегії суддів, є безпідставними та суб`єктивними, оскільки з відомостей протоколу про визнання речових доказів від 23.06.2020 року вбачається, що свідком ОСОБА_12 в приміщенні службового кабінету №30 СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області видав майно, що було викрадене у потерпілого ОСОБА_13 . Тобто, зазначені відомості спростовують апеляційні доводи захисника про те, що під час досудового розслідування показала, де знаходиться викрадене нею майно, через що стало можливим повернення викраденого потерпілому ОСОБА_11 .

Отже, в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду апелянт та обвинувачена фактично не вказали та не зазначили, які саме дії вчинені обвинуваченою, що свідчили про активне розкриття вчиненого нею злочину, а сам факт визнання винної особи своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, матеріали справи також не містять відповідних відомостей, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність такої обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, як активне сприяння розкриттю злочину.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що обвинувачена потребує кваліфікованої медичної допомоги у зв`язку з наявністю у неї хронічних захворювань, що на думку апелянта унеможливлює лікування ОСОБА_7 під час відбування нею покарання у виді позбавлення волі, оскільки згідно з Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах в медичних частинах у присутності персоналу медичної частини, а тому перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час відбування покарання відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилаються апелянти, в тому числі на щире каяття обвинуваченого, вже були враховані судом при призначенні покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, та в середніх межах альтернативних санкцій, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.

Стороною захисту не наведено в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи захисника та обвинуваченого про необхідність пом`якшення ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням відомостей про особу винної та фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності та відбувала покарання у виді позбавлення волі, але знову вчинила декілька злочинів проти власності, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими та тяжкими злочинами.

Отже, обвинувачена ОСОБА_7 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченої, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив обвинуваченій остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і запобігання скоєння нею нових злочинів.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді