Дата документу 27.07.2023 Справа № 335/7172/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/877/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/7172/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, яка зареєстрована та фактично проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п.1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

22.02.2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за її межами, яке було задоволено.

24.02.2022 року приблизно о 5 годині 00 хвилин президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил рф про вторгнення на територію суверенної України.

З метою відсічі військової агресії рф 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Так, 24.02.2022 року на виконання вищевказаних злочинних наказів військовослужбовці збройних сил рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі Пологівського району Запорізької області.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі - Закон №1207-VII), тимчасово окупована рф територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація рф територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для рф жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Починаючи з 03.03.2022 року с.Семенівка та с.Григорівка Пологівського району Запорізької області були окуповані представниками збройних сил держави-агресора рф та по теперішній час знаходяться під окупацією держави-агресора рф.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 17.10.2022 № 233) «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 жовтня 2022 року», Пологівська міська територіальна громада Пологівського району Запорізької області включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Так, після військової окупації сіл Семенівка та Григорівка Пологівського району Запорізької області представники збройних формувань держави-агресора рф фактично узурпували всі владні повноваження на тимчасово окупованій території сіл шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності території, для розповсюдження свого злочинного впливу та забезпечення окупаційної політики, створили на території с.Семенівка Пологівського району окупаційну адміністрацію держави-агресора рф у вигляді «Військово-цивільної адміністрації сіл Семенівка і Григорівка».

Положеннями п.6 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація рф - це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Так, громадянка України ОСОБА_8 , будучи головним спеціалістом з реєстрації місця проживання відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Пологівської міської ради Запорізької області та водночас проросійськи налаштованою особою, достовірно усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно 28.06.2022 року (точна дата та час не встановлена), перебуваючи на території с.Семенівка Пологівського району Запорізької області, територія якого з 03.03.2022 року по теперішній час знаходиться під окупацією представників збройних формувань (далі - ЗФ) держави-агресора рф, всупереч передбачених Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про службу в органах місцевого самоврядування» інших норм і законів, діючих на території суверенної України, в порушення присяги державного службовця прийняла пропозицію від невстановлених осіб із числа представників військової окупаційної адміністрації держави-агресора рф та добровільно, з власної ініціативи, зайняла посаду голови у незаконному та підконтрольному окупаційній адміністрації РФ органі влади - Військово-цивільній адміністрації сіл Семенівка і Григорівка, з місцем фактичного розташування у адміністративній будівлі за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с.Семенівка, вул.Кирилівська, 6, створеному на тимчасово окупованій території с.Семенівка Пологівського району Запорізької області, незаконно отримавши владні повноваження у вигляді організаційно-розпорядчих функцій.

Відповідно до добровільно займаної посади ОСОБА_8 у незаконному органі влади - Військово-цивільній адміністрації сіл Семенівка і Григорівка, на неї були покладені організаційно-розпорядчі функції, а саме: вирішення питання щодо забезпечення пенсійних виплат особам похилого віку від держави-агресора рф, гуманітарною допомогою, нарахування грошового забезпечення незахищеним верствам населення, формування відповідних списків; організація та контроль за виконанням обов`язків підлеглих працівників, підбір та формування особового складу апарату незаконного органу влади - «Військово-цивільна адміністрація сіл Семенівка і Григорівка»; організація та відновлення поштового зв`язку на тимчасово окупованій території Пологівського району Запорізької області; формування списків на отримання паспортів держави-агресора рф; організація процесу відновлення роботи закладів освіти, налагодження навчального процесу у закладах освіти, формування особового складу навчальних закладів на тимчасово окупованій території Пологівського району.

ОСОБА_8 у період часу з 23.06.2022 року по 24.06.2022 року, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою формування особового складу апарату незаконного органу влади Військово-цивільній адміністрації сіл Семенівка і Григорівка та підтримку окупаційного режиму держави-агресора рф приїхала до місцевих мешканців сіл Семенівка та Григорівка Пологівського району Запорізької області, де провела організаційні заходи, у ході яких схиляла громадян України до співпраці з окупаційною владою держави-агресора рф.

Окрім цього, ОСОБА_8 з метою підтримки окупаційної влади на тимчасово окупованій території, діючи умисно, організувала зібрання на 11 год. 00 хв. 28.06.2022 у с. Семенівка мешканців сіл Семенівка та Григорівка Пологівського району з метою роз`яснення роботи адміністрації сіл, яку вона добровільно за погодженням з окупаційною владою держави-агресора РФ незаконно очолила.

Далі ОСОБА_8 шляхом використання незаконно набутих владних повноважень діючи умисно, на підтримку та від імені окупаційної влади, з метою її розповсюдження на усі напрямки життєдіяльності сіл Семенівка та Григорівка, 07.07.2022 року організувала зібрання працівників шкільних та дошкільних закладів у приміщенні Семенівського ліцею за адресою: Пологівський район, с.Семенівка, вул.Кирилівська, 5, на якому активно схиляла працівників освіти та директорів учбових закладів до співпраці з окупаційною владою, а у подальшому особисто з кожним проводила розмову щодо виходу на роботу та відновлення навчального процесу за правилами та програмою держави-агресора рф.

Окрім цього ОСОБА_8 о 17 год. 01 хв. 02.08.2022 року, діючи умисно, з власних корисливих мотивів, з метою пропаганди окупаційної влади держави-агресора рф на тимчасово окупованій території, використовуючи для особистого спілкування абонентський номер телефону НОМЕР_1 та програмне забезпечення месенджер «Telegram», за підтримки представника держави-агресора рф, який використовує профіль « ОСОБА_9 » (наразі особу органом досудового розслідування не встановлено), та номер мобільного телефону НОМЕР_2 , здійснила виконання організаційно-розпорядчих функцій як керівника незаконного органу влади на тимчасово окупованій території та забезпечила відновлення роботи поштового зв`язку «Таврія» на території сіл Семенівка та Григорівка Пологівського району Запорізької області у взаємодії із окупаційними адміністраціями держави-агресора рф.

Також, в цей же день о 17 год. 58 хв., продовжуючи здійснювати свою злочинну діяльність, використовуючи для особистого спілкування абонентський номер телефону НОМЕР_1 та програмне забезпечення месенджер «Telegram», на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , який підписаний як «ОСОБА_15» надала інформацію щодо кількості бажаючих отримати паспорт держави-агресора рф. Надалі, виконуючи вказівки представників окупаційної влади Пологівського району Запорізької області, цьому ж представнику окупаційної влади держави-агресора 04.08.2022 року о 16 год. 15 хв. надіслала графік підготовки житлово-комунального підприємства Військово-цивільної адміністрації сіл Семенівка і Григорівка Запорізької області на осінньо-зимовий період 2022/2023.

Також, діючи умисно, добровільно, від імені окупаційної влади держави-агресора рф, а також бажаючи проявити себе та остаточно довести окупаційній владі свою лояльність та відданість, ОСОБА_8 , з метою розповсюдження мобільного зв`язку та номерів оператора, котрий використовує держава-агресор рф на тимчасово окупованій території Пологівського району Запорізької області 05.08.2022 року о 10 год. 46 хв. замовила у вищевказаного абонента, котрий підписаний як «ОСОБА_15», Sim-карти у кількості 300 од.

Окрім цього, ОСОБА_8 , здійснюючи свої незаконно набуті владні повноваження, перебуваючи у складі групи, яка має назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у месенджері «Telegram», отримала завдання зібрати інформацію щодо діяльності суб`єктів господарювання на тимчасово окупованій території Пологівського району Запорізької області, за зразками і формами, необхідними для обліку представникам окупаційної влади держави-агресора рф.

Діючи умисно, підтримуючи діяльність окупаційної влади держави-агресора рф, усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, будучи головою незаконного органу влади - «Військово-цивільній адміністрації сіл Семенівка і Григорівка» 20.08.2022 року в період з 16 год. 38 хв. по 16 год. 41 хв., перебуваючи на території с.Семенівка Пологівського району Запорізької області, організувала флешмоб «три цвета - одно настроение» (рос.), шляхом офіційного підняття прапору держави-агресора рф, здійснення фотографування даної дії та присутності на цьому незаконному заході проросійськи налаштованих осіб, проведення якого доручила особі з кола працівників незаконного органу влади «Військово-цивільної адміністрації сіл Семенівка і Григорівка» «ОСОБА_16», яка використовує номер НОМЕР_4 , на понеділок 22.08.2022 року.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території. Їй призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, на строк 15 років та з конфіскацією всього майна, що є її власністю.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . Свої вимоги мотивував тим, що суд не спростував доводи захисту про те, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину не доведена, оскільки не доведено добровільності зайняття нею посади з організаційно-розпорядчими функціями в окупаційній адміністрації. Також зазначив, що призначене обвинуваченій покарання є занадто суворим, адже обвинувачена раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, заміжня, працювала, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Тому з урахуванням усіх зазначених обставин суд мав законні підстави призначити обвинуваченій менш суворе покарання, передбачене санкцією ч.5 ст.111-1 КК, без тривалої ізоляції від суспільства.

З огляду на те, що зазначене кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції у спеціальному судовому провадженні, обвинувачена ОСОБА_8 повідомлялася про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом направлення їй повістки про виклик за останньою відомою адресою її проживання та шляхом публікації інформації про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Відтак з моменту опублікування повістки про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачена ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив суду, що йому відомо про те, що ОСОБА_8 перейшла на бік окупантів; свідка ОСОБА_11 , який надав покази про те, що ОСОБА_8 добровільно зайняла посаду голови військово-цивільної адміністрації сіл Семенівка та Григорівка; свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили зайняття ОСОБА_8 посади голови військово-цивільної адміністрації сіл Семенівка та Григорівка та виконання нею відповідних організаційно-розпорядчих функцій; показами свідка ОСОБА_14 , яка була допитана під час досудового розслідування і покази якої були зафіксовані засобами відеофіксації і використані судом на підставі ч.11 ст.615 КПК, відповідно до яких свідок підтвердила, що ОСОБА_8 з травня 2022 року почала співпрацювати з окупантами.

Крім того, суд обґрунтував своє рішення матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: протоколом за результатами проведення НСРД - установлення місцезнаходження радіообладнання (радіоелектронного засобу), складеного 23.08.2022 року; протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних мереж, складеного 23.08.2022 року, а також іншими письмовими доказами зміст і аналіз яких детально викладено в оскаржуваному вироку.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивних підстав не довіряти показанням свідків та відомостям, що містяться в письмових доказах, у суду першої інстанції не було.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції врахував специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК), зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділив особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.374 КПК у оскаржуваному вироку суд першої інстанції обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення вжила всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia).

Отже, дослідивши докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини.

Під час судового розгляду сторона захисту не оспорювала належність та допустимість доказів, наданих стороною обвинувачення і покладених судом у вирок. Не ставилось про це питання і в апеляційній скарзі.

В своїй апеляційній скарзі захисник стверджував про те, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину не доведена, оскільки не доведено добровільності зайняття нею посади з організаційно-розпорядчими функціями в окупаційній адміністрації.

Між тим, такі доводи захисту були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Зокрема, на свідомий і добровільний характер дій обвинуваченої з зайняття посади у незаконному органі влади вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку. Адже обвинувачена не лише очолила незаконний орган влади, а ще й активно із застосуванням погроз примушувала інших осіб співпрацювати з окупантами, приймала участь у зборах, які проводилися окупаційною владою, сама організовувала заходи, під час яких схиляла громадян України до співпраці з окупаційною владою, добровільно виконувала вказівки представників окупаційної влади.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_8 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду не могла не розуміти незаконності вчинених нею дій. Між тим, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, незважаючи на рекомендацію Пологівського міського голови, обвинувачена не вживала, а навпаки вчиняла активні дії по співпраці з окупантами.

Сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про добровільність дій обвинуваченої ОСОБА_8 та її свідомий вибір із зайняття посади у незаконному органі влади, створеного на тимчасово окупованій території. Будь-яких даних, про те, що обвинувачена вчиняла свої незаконні дії внаслідок її примушування до цього, у даному кримінальному провадженні не встановлено і стороною захисту не надано.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про надмірну суворість призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили тяжкі злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили менш небезпечні злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за класифікацією віднесено до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружена, має на утриманні двох дітей. Обставин, які би пом`якшували покарання обвинуваченої, суд першої інстанції не встановив. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої, суд визнав вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Крім того, колегія суддів також враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила тяжкий злочин проти основ національної безпеки України. Такі злочини є найбільш суспільно небезпечними посяганнями. Їх родовим об`єктом є суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, конституційний лад, суверенітет, територіальну недоторканість, обороноздатність, тобто основи національної безпеки України. Іншими словами, родовим об`єктом цих злочинів є суспільні відносини, що забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної, соціальної і правової держави.

Також обвинувачена ОСОБА_8 як державний службовець зобов`язана була неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Між тим, ОСОБА_8 в порушення присяги державного службовця підтримала агресію рф на території України та добровільно зайняла посаду голови незаконного органу влади, знехтувавши при цьому положеннями Конституції України, Законів України та нормативно-правовими актами та таким чином сприяла протиправній діяльності держави-агресора.

Зазначене, на переконання колегії суддів, істотно підвищує суспільну небезпеку особи обвинуваченої.

Обставини, на які посилався своїй апеляційній скарзі захисник, вже були враховані судом першої інстанції, та вони дали суду право призначити обвинуваченій покарання не у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.5 ст.111-1 КК, проте їх недостатньо в даному випадку для висновку про необхідність призначення більш м`якого покарання.

А тому, на думку судової колегії, за встановлених у справі обставин покарання, яке призначив суд першої інстанції, відповідатиме меті, визначеній у ст.50 КК. Адже виправлення обвинуваченої під час застосування менш суворого покарання не можливе через її суспільну небезпеку та не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, не слугуватиме цілям його застосування і не відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання встановленим ст.2 КПК.

Також колегія суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Отже вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду захисник в апеляційній скарзі не навів, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в ній.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженою - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4