Справа № 127/6614/23
Провадження №11-кп/801/565/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2023 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001428,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 25.04.2023 по 23.06.2023 включно, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.307 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 11.05.2023 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання, в якому просив суд продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні умисних злочинів, ризики, передбачені КПК України, не зникли, обставини не змінилися. Тобто існують ризики, що перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, передбачених КПК України. Просила суд застосувати до її підзахисного домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2023 клопотання прокурора задоволено.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 25.04.2023 року до 23.06.2023 року включно.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що обвинуваченому ОСОБА_8 під час досудового розслідування слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано, судовий розгляд ще не закінчено, тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачав.

ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні умисних, в тому числі особливо тяжкого, злочинів, за які в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Таким чином, суд вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку місцевого суду, відповідає охороні прав інтересів суспільства, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Також підстав для його скасування або зміни суд не вбачав.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2023 скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт з 22:00 год по 06:00 год за місцем його тимчасового проживання: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги захисник мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням ст.194 КПК України, так як ОСОБА_8 стверджує, що висунуте відносно нього обвинувачення за ч.2, 3 ст.307 КК України не обґрунтоване, в його діях наявний інший склад кримінального правопорушення (злочину), який є не тяжким.

Захисник звернула увагу суду на те, що її підзахисний є тимчасово переміщеною особою. До притягнення до кримінальної відповідальності проживав в м. Кременчук Полтавської області, мав роботу, є особою раніше не судимою, і застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу дасть йому можливість повернутися до роботи та буде прибувати за першим викликом до суду.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Також захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не просила суд забезпечити особисту участь обвинуваченого ОСОБА_8 у розгляді апеляційної скарги поданої в інтересах останнього. Також апеляційним судом обвинувачений повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді.

Прокурор за таких підстав не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутність захисника та обвинуваченого, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність вказаних осіб, оскільки зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2, 3 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2022 відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі останній зможе перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватися від суду, які на даний час не зменшились та не відпали.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2023 року апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора судом дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Своїми діями ОСОБА_8 показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміновані йому кримінальні правопорушення, пов`язані з порушенням Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», розуміючи суспільну небезпеку злочинів, пов`язаних з метою придбання та збутом наркотичних засобів, проявив самовпевненість у безкарності за свої вчинки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу його автоматичного продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених положенням статті 177 КПК України.

Також апеляційний суд вважає, що в даному випадкупри розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який особою раніше не судимою, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, зокрема, не одружений, дітей та інших осіб на утримані не має, що свідчить про обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому наявність в ОСОБА_8 тимчасового місця проживання та роботи, як внутрішньо переміщеної особи в місті Кременчук, про що зазначила захисник у своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування як домашнього арешту в певний період доби, так і іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

При цьому, в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника вказаного захисником житла розташованого по АДРЕСА_1 , і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб обвинувачений у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту в певний період доби, перебував у цьому житлі на таких умовах.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначені в апеляційній скарзі захисником обставини існували і на момент інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника щодо твердження обвинуваченим про відсутність доказів його вини в інкримінованих йому злочинах за ч.2, 3 ст.307 КК України та наявність в його діях іншого складу злочину, який є не тяжким, оскільки, таке твердження останнього є передчасним, так як судовий розгляд триває і остаточне рішення буде прийняте судом після дослідження всіх наявних доказів у кримінальному провадженні.

Колегія судді вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, судом наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Апеляційний суд зважає на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім кримінальних правопорушень, введення воєнного стану в Україні, а також даних про особу обвинуваченого, який є внутрішньо переміщеною особою, наявність тимчасового місця проживання в м. Кременчук та відсутність постійного місця проживання в м. Вінниця, відсутність соціально-стримуючих зв`язків та осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання останнім покладених на нього обов`язків, а тому апеляційний суд вважає, що на даний час буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції щодо продовження судового слідства у вказаному кримінальному провадженні, необхідність допиту свідків, які іще судом допитані не були та дослідженні письмових доказів.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2, 3 ст.307 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4