КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

виправданого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000306 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веприк Фастівського району Київської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, малолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

По справі вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно пред`явленого обвинувачення, 14березня 2020 року близько 01 год 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_8 , вирішив незаконно збагатитись за рахунок викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 відразу після цього, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив незачинену хвіртку та шляхом зриву навісного замка проник до вказаного будинку звідки таємно викрав бензопилу марки «StihlMS180» вартість якої, відповідно до висновку експерта становить 2633.33 грн та з території подвір`я таємно викрав сокиру вартістю 80.00 грн, що належать ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 з місця події втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 2713, 33 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємневикрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

На рішення суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно доводів апеляційної скарги, вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України повністю підтверджується доказами дослідженими під час судового провадження.

Що стосується мотивів суду щодо недопустимості цих доказів, то на думку прокурора, вони є безпідставними. Ті обставини, що в наданих суду першої інстанції матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визначення групи прокурорів у цьому провадженні, а також що вона не зазначена у реєстрі матеріалів досудового розслідування, згідно доводів прокурора, жодним чином не вказує про її відсутність, а є лише технічною помилкою слідчого. При цьому апелянт просить врахувати, що в матеріалах кримінального провадження наявні постанова про призначення та зміну групи прокурорів, а також витяг з ЄРДР, в яких зазначені прізвища прокурорів, що уповноважені здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Ті обставини, що у розписці обвинуваченого про добровільну видачу сокири та бензопили, не вказано дати її складання, на думку прокурора, не можуть бути підставою для визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки зі змісту розписки вбачається, що вказані речі ОСОБА_7 викрав в ніч з 14 на 15 березня 2020 року в с. Веприк по вул. Стеценка.

Також, прокурор просить врахувати, що стороною обвинувачення в судовому засіданні заявлялося клопотання про проведення товарознавчої експертизи, яке судом першої інстанції не було взяте до уваги, що також вказує на однобічність розгляду справи.

Крім того, прокурор зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ті докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: витяг з ЄРДР, рапорт інспектора-чергового СРПП №3 Фастівського ВП № 3075 від 14 березня 2020 року, рапорт інспектора-чергового СРПП №3 Фастівського ВП № 3074 від 14 березня 2020 року, протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 14 березня 2020 року, заяву ОСОБА_8 про вчинення злочину, протокол огляду місця події від 14 березня 2020 року, розписку ОСОБА_7 про видачу речових доказів, протокол огляду предметів від 17 березня 2020 року, висновок експерта №13-1/615 від 24 березня 2020 року, довідку вартості ТОВ «Кома», розписку потерпілої ОСОБА_8 від 25 березня 2020 року про отримання речових доказів, заяву потерпілої про відсутність претензій майнового характеру до ОСОБА_7 , показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , речові докази бензопилу та сокиру, у зв`язку з чим прокурор просить дослідити їх під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На апеляційну скаргу прокурора, від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , надійшли заперечення, згідно яких висновки суду першої інстанції щодо недоведеності в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю ґрунтуються на наданих суду матеріалах, у зв`язку з чим вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року, не підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника, обвинуваченого і потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справи, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положення ст. 370 КПК України передбачають, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у рішенні від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15, за змістом ст.ст. 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматися у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтримання факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Виходячи з наведеного, відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, в матеріалах досудового розслідування або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Витяг з ЄРД не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів судової справи відносно ОСОБА_7 , письмові докази були надані прокурором в судовому засіданні 08 липня 2020 року. Серед наданих стороною обвинувачення доказів була відсутня постанова про визначення групи прокурорів. Про її відсутність у справі на час відкриття матеріалів провадження в порядку ст. 290 КПК України зазначила сторона захисту, на підтвердження чого надала копію опису документів, що знаходяться у кримінальному провадженні №0000306, які були надані їй в порядку ст. 290 КПК України.

В подальшому, на вимогу суду першої інстанції під час судового розгляду провадження, прокурором було надано копію постанови від 16 березня 2020 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000306 у виді фотокопії.

Разом з тим, аналіз вище наведеного дає підстави вважати, що оскільки під час відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України постанова про визначення групи прокурорів була відсутня у матеріалах досудового розслідування, а надання її фотокопії на вимогу суду під час судового розгляду не свідчить безсумнівно про наявність на час здійснення досудового розслідування законних повноважень у відповідних прокурорів, докази зібрані під час досудового розслідування є недопустимими.

Що стосується копії постанови про заміну групи прокурорів у даному кримінальному провадження, то слід зазначити, що вона була постановлена 22 березня 2021 року, тобто більш ніж через рік як були внесенні відомості до ЄРДР та відповідно і розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000306.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно звернув увагу на інші порушення норм КПК України під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000306.

Відповідно до розписки ОСОБА_7 без дати, останній видає добровільно працівникам поліції бензопилу марки «Штіль MS 180» та сокиру, які, як він вказує у розписці, викрав в ніч з 14 на 15 березня 2020 року в с. Веприк, по вул. Стеценка, в якості речового доказу у справі. В подальшому, дані предмети були оглянуті слідчим в присутності понятих, слідчим була винесена постанова про призначення товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості бензопили.

При цьому, такої процесуальної дії, як пред`явлення вилучених у ОСОБА_7 предметів для впізнання, органом досудового розслідування не проводилось.

Також, органом досудового розслідування, в супереч п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, не було виконано обов`язок щодо забезпечення проведення експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди спричинених потерпілій викраденням сокири. Наявна в матеріалах справи довідка від 23 березня 2020 року, видана ТОВ «Кома», щодо вартості сокири, не може бути допустимим доказом по справі, оскільки відсутні відомості того, що дане товариство може здійснювати експертну чи оціночну діяльність.

Крім того, стороні захисту не було надано в порядку ст. 290 КПК України доступу до речових доказів.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він не скоював крадіжки та взагалі на місці події не був. Придбав бензопилу у свого знайомого, приніс додому, після чого його батько повідомив, що вона крадена та попросив повернути її власниці - потерпілій ОСОБА_8 , яка є їх доброю знайомою. По дорозі, коли ніс бензопилу та сокиру потерпілій, він зустрів працівників поліції, які сказали, що це він скоїв крадіжку і попросили підписати відповідні документи, інакше він поїде у тюрму.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що обвинувачений є її родичем. В березні 2020 року вона повернулася додому і побачила, що її пограбували. Виявила відсутність бензопили та сокири. Викликала поліцію. Згодом поліція їй повернула викрадене майно. Також потерпіла пояснила, що претензій до ОСОБА_7 не має та не вірить, що це він викрав її майно. Вказала, що вони знаходяться в гарних стосунках, він мав доступ до її повір`я, брав бензопилу коли йому було потрібно, його батько її ремонтував.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів і полягає у тому, що такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Сукупність вище наведених обставин дає підстави вважати, що наявних в матеріалах кримінального провадження №0000306 доказів недостатньо для того, щоб поза розумним сумнівом дійти висновку про те, що саме ОСОБА_7 14 березня 2020 року близько 01 год 00 хв. викрав з домоволодіння АДРЕСА_2 , бензопилу та сокиру, власником яких є ОСОБА_8 .

Не вказують про це і інші докази по справі, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, а саме: витяг з ЄРДР, рапорт інспектора-чергового СРПП №3 Фастівського ВП № 3075 від 14 березня 2020 року, рапорт інспектора-чергового СРПП №3 Фастівського ВП № 3074 від 14 березня 2020 року, протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 14 березня 2020 року, заява ОСОБА_8 про вчинення злочину, протокол огляду місця події від 14 березня 2020 року, висновок експерта №13-1/615 від 24 березня 2020 року, розписка потерпілої ОСОБА_8 від 25 березня 2020 року про отримання речових доказів, заява потерпілої про відсутність претензій майнового характеру до ОСОБА_7 , показання свідка ОСОБА_9 , речові докази бензопила та сокира.

У відповідності до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року у зв`язку з чим не вбачає підстав для його скасування, а відтак апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3