КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 25 липня 2023 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання особи від 11.05.2023, в порядку ст. 208 КПК України: мобільний телефон марки «Apple 6s» золотистого кольору чорному пластиковому чохлі, грошові кошти в сумі 2100 доларів США (21 купюра номіналом по 100 доларів США), 1 купюру номіналом 500 гривень та банківську картку monobank НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною.

На думку апелянта, клопотання прокурора подано з порушенням строку, передбаченого абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України.

В судове засідання представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 не з`явився, на електронну пошту суду надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, прокурор також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Київською міською прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке 03 листопада 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000561, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Як зазначено у клопотанні прокурора у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше березня 2023 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виник протиправний умисел направлений на придбання права на нерухоме майно, а саме: на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 2240357 грн шляхом обману.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи умисно, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_9 11.05.2023 о 14 годині 25 хвилині, прийшов до приватного нотаріуса ОСОБА_10 за адресою: Кільцева дорога, 1Л, м. Київ, та надав завідомо підроблені документи для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно.

Після передачі документів, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 затримано працівниками правоохоронних органів.

Під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 в рамках протоколу затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, у нього виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple 6s» золотистого кольору чорному пластиковому чохлі, грошові кошти в сумі 2100 доларів США (21 купюра номіналом по 100 доларів США), 1 купюру номіналом 500 гривень та банківську картку monobank НОМЕР_1 .

Постановою прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 від 11 травня 2023 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000561.

22 травня 2023 року прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_5 майно, з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000561, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокруора, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 11 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта, що клопотання подано з порушенням строків, передбачених абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року повернуто клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000561, для усунення недоліків, встановивши строк у сімдесят дві години.

Повторно прокурор звернувся з клопотання 22 травня 2023 року, тобто у строк, передбачений КПК України.

Окрім того, слідчим суддею перевірено співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження, тому з огляду на положення ч. ч. 3, 5 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/20517/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/3583/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК