Справа № 175/1785/23
Провадження № 1-кп/175/92/23
Вирок

Іменем України

28 серпня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

а також потерпілого ОСОБА_6 та його представника

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000129 відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

27 лютого 2023 року приблизно о 12.15 годині, більш точний час органом досудового розслідування невстановлений, ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння перебував за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , де при виході з будинку, під час словесної сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , тобто на умисне вбивство останнього.

З цією метою ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , який є особою з інвалідністю, та бажаючи їх настання, схопив правою рукою сокиру, що знаходилася на столику поблизу виходу з будинку, і умисно наніс не менше трьох ударів у область голови, розуміючи, що наносить удари у життєво важливий орган, і намагався нанести ще удар в область голови гострою стороною, тобто намагався виконати усі дії, щоб довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_11 . Однак, на допомогу ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_12 , який прикрив останнього рукою, а у подальшому схопив ОСОБА_13 за тулуб і повалив на землю, припинивши його протиправні дії по відношенню до потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_8 із причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення до кінця скоєння умисного вбивства ОСОБА_11 .

В результаті злочинних умисних дій ОСОБА_13 , потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому тім`яної кістки зліва, рублених ран тім`яної області зліва та лобної області посередині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.

У суді ОСОБА_8 свою провину визнав повністю, цивільний позов визнав у розмірі 25000 грн. та пояснив наступне. 27.02.2023 року з ранку до нього додому прийшов ОСОБА_14 , з яким вони розпили пляшку горілки, після чого ОСОБА_15 задрімав на ліжку, а він дивився телевізор і також дрімав. Близько 12.00 години прийшли його племінник ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . ОСОБА_18 сказав, що його прислала мати за швейною машинкою. Слово за слово, між ними розпочалася сварка, у ході якої вже при виході з будинку потерпілий його штовхнув і він спиною наштовхнувся на стіну, біля якої стояла шухляда та між ними сокира. Він схопив сокиру і наніс два удари ОСОБА_18 , третього удару не пам`ятає. На крики ОСОБА_19 вибіг ОСОБА_15 , який вскочив між ним і потерпілим, і повалив його, ОСОБА_13 , на землю. Не може пояснити свої дії, але заподіяти смерть ОСОБА_18 він не бажав. У скоєному щиросердно кається та буде намагатися відшкодувати завдану шкоду.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що 27.02.2023 року після обіду, більш точного часу не пам`ятає, він на прохання своєї матері ОСОБА_20 забрати швейну машинку із будинку АДРЕСА_1 , в якому після смерті бабусі залишився проживати його рідний дядько ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_21 , яка шукала свого сина, пішов до вказаного будинку. ОСОБА_8 знаходився вдома та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також у будинку спав ОСОБА_14 . На його прохання забрати машинку, дядько погодився її відати. У той момент, коли він виходив з будинку з машинкою та перебував на сходах, почув окрик ОСОБА_21 « ОСОБА_22 тікай». Розвернувшись обличчям до ОСОБА_8 , побачив, як той замахується на нього обухом сокири та наніс перший удар у лобну ділянку голови, другий трохи вище, після якого він втратив свідомість. Зі слів ОСОБА_23 , який вибіг на крики матері, ОСОБА_8 намагався нанести ще удари вже гострою стороною сокири. До тями прийшов коли його тягли додому ОСОБА_19 разом із ОСОБА_15 . У подальшому швидкою допомогою його доставили у лікарню, де йому зашили рани. Просить стягнути з обвинуваченого на свою користь 250000 грн. моральної шкоди та не наполягає на обранні ОСОБА_24 суворого покарання, оскільки вибачив його.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , яка у суді повідомила, що 27.02.2023 року по обіді до них прийшла ОСОБА_21 , яка шукала свого сина ОСОБА_15 , на що її син ОСОБА_16 сказав, що ОСОБА_15 може бути у ОСОБА_13 і запропонував сходити до нього разом із ОСОБА_19 . Напередодні між нею та ОСОБА_25 була домовленість, що вона забере материну швейну машинку, і тому ОСОБА_18 запропонував її забрати. Хвилин через 20 після того, як син і ОСОБА_21 пішли, ОСОБА_19 прибігла назад і повідомила, що ОСОБА_8 намагався сокирою зарубати її сина ОСОБА_18 . Через декілька хвилин син у супроводі ОСОБА_23 прийшов додому, його лице було у крові. Викликавши швидку і поліцію, вона пішла до брата, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та пояснив, що ОСОБА_18 сказав щось образливе у його бік, а тому він його побив.

Показаннями свідка ОСОБА_26 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_13 і особисто не була свідком подій, які відбулися у лютому 2023 року. Їй відомо зі слів, що між ОСОБА_27 і ОСОБА_25 розпочався конфлікт за речі, які, крім швейної машинки, хотів забрати ОСОБА_18 . Також повідомила, що між ними й раніше відбувалися конфлікти на цьому ґрунті, оскільки ОСОБА_24 грозили залишити без спадщини.

Показаннями свідка ОСОБА_28 , яка у суді пояснила, що вона є донькою обвинуваченого та особисто не була свідком подій, однак їй відомо зі слів свідка ОСОБА_21 , що таку поведінку батька спровокував потерпілий, який висловлював погрози, що вони заберуть усе майно та продадуть будинок, а його виселять. На цьому ґрунті між батьком і ОСОБА_18 була штовханина, яка призвела до того, що батько узяв сокиру.

Показаннями свідка ОСОБА_29 , яка у судовому засіданні пояснила, що 27.02.2023 року вона шукала свого сина ОСОБА_15 у ОСОБА_30 , звідки разом із ОСОБА_16 пішла до його дядька ОСОБА_13 , де у будинку побачила свого сплячого сина ОСОБА_15 , на іншому ліжку спав ОСОБА_31 . Вона розбудила сина, вийшла з будинку і доки чекала сина, чула, що між ОСОБА_18 і ОСОБА_25 відбувалася словесна суперечка і ОСОБА_16 говорив, що забере й інше майно, що знаходиться у будинку. Коли ОСОБА_18 вийшов із будинку і перебував на сходах, ОСОБА_8 пішов за ним і наніс у область лоба удари невеликою сокирою. Вона почала кричати та звати на допомогу свого сина ОСОБА_15 , який завадив ОСОБА_24 і завалив останнього на землю. Після цього вона побігла за допомогою до ОСОБА_32 . Бійки чи штовханини між ОСОБА_25 і ОСОБА_27 не було, а відбувалася лише словесна перепалка через спадщину. ОСОБА_10 був у легкому сп`янінні, а ОСОБА_8 і її син ОСОБА_15 були у більш сильному сп`янінні. У ОСОБА_10 бачила пошкодження на голові у вигляді рани та шишки, а у ОСОБА_13 пошкоджень не було.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який у суді пояснив, що 27.02.2023 року після 09.00 години прийшов додому до ОСОБА_13 , де вони удвох випили горілки та він ліг спати. В обід прийшла мати ОСОБА_21 та розбудила його, щоб йти додому. Поки він вставав, то чув, що між ОСОБА_25 і ОСОБА_27 відбувалася словесна сварка за якесь майно. Почувши глухий удар, начебто хтось упав, і крик матері з проханням допомогти, він вибіг з будинку і побачив, як ОСОБА_8 замахується сокирою щоб нанести удар ОСОБА_18 . У цей момент він вскочив між ними та по інерції разом із ОСОБА_25 упав на землю. Після того як вони підвелися, його мати відкинула сокиру подалі, а ОСОБА_16 потихеньку пішов у сторону воріт. Він наздогнав потерпілого та допоміг йому дійти додому, куди викликали швидку медичну допомогу і працівників поліції.

Матеріалами кримінального провадження № 0000129, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.02.2023 року, із якої убачається, що ОСОБА_16 просить вжити заходи до ОСОБА_13 , який 27.02.2023 року близько 12.00 години спричинив йому тілесні ушкодження по АДРЕСА_1 (а.к.п.12);

- протоколом огляду місця події від 27.02.2023 року та фото-таблицями до нього, із яких убачається, що з письмового дозволу свідка ОСОБА_20 і з її участю з 18.00 години до 18.10 години проведено огляд місця вчинення кримінального правопорушення, яким є домоволодіння АДРЕСА_1 , де у присутності понятих виявлені та вилучені: один змив РБК на ватний тампон із бетонної поверхні крильця, два чоловічі чоботи чорного кольору зі слідами РБК, сокира з металевим лезом зі слідами РБК, один змив РБК з поверхні леза сокири та дві скляні рюмки (а.к.п.15,16-24);

- постановою слідчого від 27.02.203 року і квитанціями під порядковими номерами 1200 і 1129, з яких убачається, що вилучені під час огляду речі та предмети визнані речовими доказами та зберігаються у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.к.п.25-27);

- протоколом огляду місця події від 27.02.2023 року та фото-таблицями до нього, із яких убачається, що з письмового дозволу ОСОБА_10 і з його участю з 18.50 години до 19.00 години у хірургічному відділенні 6-ї Міської лікарні м. Дніпра у присутності понятих проведено огляд джинсових штанів синього кольору і спортивної кофти REEBOK чорного кольору із вставками білого кольору зі слідами РБК, добровільно наданих потерпілим (а.к.п.33,34-35);

- постановою слідчого від 27.02.203 року і квитанцією під порядковим номером 1212, з яких убачається, що вилучений під час огляду одяг потерпілого ОСОБА_10 визнаний речовими доказами та зберігається у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.к.п.36-37,38);

- протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 27.02.2023 року, згідно якого у присутності понятих здійснено обшук затриманого ОСОБА_13 , під час якого виявлено та вилучено: футболку з довгим рукавом у смужку чорного, синього та сірого кольору, джинсові штани синього кольору, які за постановою слідчого визнані речовими доказами та по квитанції під порядковим номером 1211 зберігаються у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.к.п.68-72);

- консультаційним висновком спеціаліста № 171 від 28.02.2023 року, з якого слідує, що на момент огляду ОСОБА_13 о 00.35 годині 28.02.2023 року у нього виявлено стан алкогольного сп`яніння - 1,39 проміле (а.к.п.87);

- висновком експерта № 589/776-БД від 07-14 березня 2023 року, з якого убачається, що кров ОСОБА_13 належить до групи В з ізогемаглютинінами анти-А за ізосерологічною системою АВО (а.к.п.128);

- висновком експерта № 585/764 від 03-08 березня 2023 року, з якого убачається, що кров ОСОБА_10 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО (а.к.п.134-135);

- висновком експерта № 596/783 БД від 14-24 березня 2023 року, з якого слідує, що на штанах (об`єкти №№ 1-4) і на спортивній кофті (об`єкти №№ 5-7) потерпілого ОСОБА_10 , установлена наявність крові людини, при серологічному досліджені якої виявлені ізогемаглютиніни анти-А і анти-В, що не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, у тому числі від ОСОБА_10 (а.к.п.158-161);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.03.2023 року і відеозаписом цієї слідчої дії, переглянутим у суді, відповідно до яких потерпілий у присутності понятих і спеціаліста детально розповів і на статисті показав, яким чином і в які частини тіла ОСОБА_8 наносив удари сокирою (а.с.195-198);

- висновком експерта № 767е від 02-22 березня 2023 року, із якого убачається, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому тім`яної кістки зліва, рублених ран тім`яної області зліва та лобної області посередині. Рублена рана лобної області посередині, рублена рана в тім`яній області зліва спричинені від дії гострого предмету, що має рублячи властивості. Характер рубленої рани в лобній області посередині свідчить, що удар був нанесений спереду назад, зверху донизу; рублена рана тім`яної ділянки зліва з переломом тім`яної кістки спричинена від гострого предмету, що має рублячи властивості, удар був спричинений зверху донизу, ззаду наперед; садно над тім`яним бугром зліва спричинено від дії тупого твердого предмету, контактуюча поверхня якого мала трикутну форму, можливо краєм обуха сокири. За своїм характером сукупність тілесних ушкоджень в області голови відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що термін виникнення тілесних ушкоджень відповідає 27.02.2023 року і ОСОБА_9 було спричинено не менш як три удари: в лобну ділянку посередині, в тім`яну ділянку зліва від дії гострого предмету, що мав рублячи властивості; в тім`я ділянку зліва над тім`яним бугром спричинена від дії тупого твердого предмету, можливо обухом сокири. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який вказав 02.03.2023 року потерпілий ОСОБА_16 під час проведення слідчого експерименту (а.к.п.202-204);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.03.2023 року і відеозаписом цієї слідчої дії, переглянутим у суді, відповідно до яких підозрюваний ОСОБА_8 у присутності захисника та за участю понятих і спеціаліста розповів і на статисті показав, яким чином, чим і куди наносив ОСОБА_9 удари сокирою (а.с.205-208);

- висновком експерта № 769е від 22.03.2023 року, із якого слідує, що враховуючи кількість виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, їх характер, механізм їх нанесення не відповідає механізму їх спричинення, вказаному 03.03.2023 року підозрюваним ОСОБА_25 під час проведення слідчого експерименту (а.к.п.212-213);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.03.2023 року і відеозаписом цієї слідчої дії, переглянутим у суді, відповідно до яких свідок ОСОБА_21 у присутності понятих і спеціаліста розповіла і на статисті показала, яким чином, чим і куди ОСОБА_8 наносив ОСОБА_9 удари сокирою (а.с.222-225);

- висновком експерта № 784е від 23.03.2023 року, із якого слідує, що враховуючи виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, механізм їх виникнення відповідає механізму їх спричинення, на який вказала 22.03.2023 року свідок ОСОБА_21 під час проведення слідчого експерименту (а.к.п.212-213);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.03.2023 року і відеозаписом цієї слідчої дії, переглянутим у суді, відповідно до яких свідок ОСОБА_12 у присутності понятих і спеціаліста розповів і на статисті показав про дії ОСОБА_13 під час нанесення ОСОБА_9 ударів сокирою (а.с.231-234);

- висновком експерта № 781е від 23.03.2023 року, із якого слідує, що враховуючи виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, механізм їх виникнення відповідає механізму їх спричинення, на який вказав 22.03.2023 року свідок ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту (а.к.п.238-239).

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини необхідно оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (п.53 рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року), і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій факту (п.65 рішення по справі «Коробов проти України»).

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Дотримуючись принципів змагальності сторін і свободи у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, проаналізувавши та оцінивши з точки зору належності, допустимості та достовірності досліджені у відповідності з вимогами ст.349 КПК України докази у тому обсязі, як про це просили учасники судового провадження, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті від 12.04.2023 року, було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , і його умисні дії кваліфікує за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи ОСОБА_13 про те, що він не мав наміру завдати смертельних пошкоджень своєму племіннику, а удари сокирою наніс у стані сильного хвилювання через чергову образу, тобто у стані фізіологічного афекту, суд розцінює як спосіб захисту від обвинувачення з метою пом`якшення покарання і вважає безпідставними та такими, що не знайшли підтвердження, оскільки ці доводи спростовуються дослідженими доказами.

Стаття 116 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство у стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого. Ця норма містить специфічні (видові) ознаки складу кримінального правопорушення, які виокремлюють фактично вчинені дії як один із різновидів умисних убивств (статті 115Ї118 КК України).

Специфічними (видовими) ознаками юридичного складу умисного вбивства, передбаченого статтею 116 КК України, є: а) перебування винного в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) під час вчинення посягання на життя потерпілого; б) наявність причинного зв`язку між станом сильного душевного хвилювання і поведінкою потерпілого - протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою; в) заподіяння смерті тій особі, яка вчинила протизаконне насильство, систематичне знущання або тяжку образу.

Дії, які вчиняються в афектованому стані, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає у тому, що вони обмежені в часі Ї тривалості стану фізіологічного афекту.

Неправомірні дії потерпілого становлять обов`язкову умову вбивства у стані сильного душевного хвилювання.

Намір на вбивство дуже тісно пов`язаний зі станом фізіологічного афекту. У цьому разі намір на вбивство виникає так несподівано, як і сам стан афекту, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Тобто стан афекту супроводжує формування і реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди непередбачувано та швидко, хоча й не так стрімко, як виникає афект, але неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого й безпосередньо під впливом стану афекту.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні усвідомленості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.

Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

Окрім типових елементів складу умисного вбивства, цьому злочину притаманні такі особливі компоненти об`єктивної сторони, як час та обстановка, а також специфічний характер умислу - раптовий, афектований.

Якщо за ймовірним афектом приховується продумана підготовка до заздалегідь спланованого вбивства, такий злочин виключає кваліфікацію за статтею 116 КК України. Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

Отже, таке вбивство не може бути заздалегідь задуманим.

У зв`язку з цим будь-які підготовчі дії до вбивства виключають застосування статті 116 КК України.

Фактичну основу діяння ОСОБА_13 , інкримінованого йому в провину, становили: накопичення образ через неодноразові погрози близьких родичів виселити з будинку, що є спільним спадковим майном після смерті матері; висловлювання потерпілого про вилучення спадкового майна, яке залишалося у будинку, в якому проживав обвинувачений після смерті матері; рішучі й вивірені дії на місці вчинення кримінального правопорушення, спосіб замаху на вбивство (спричинення не менше трьох ударів, із яких два удари лезом сокири у життєво важливі частини тіла потерпілого, а не будь-яким іншим предметом).

Отже, суд вважає, що замах на вбивство ОСОБА_10 було вчинено ОСОБА_25 у стані алкогольного сп`яніння на підґрунті неприязних стосунків, які виникли через невирішене питання спадщини, та які являються основним мотивом, у якому домінує свідомість і не свідчить про стан фізіологічного афекту.

З огляду на викладені обставини справи, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дії ОСОБА_13 з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України.

З тих же підстав суд залишає поза увагою доводи захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_13 на ч.1 ст.121 КК України, та вважає необґрунтованим посилання на явні ознаки іржі та затуплення сокири як на обставини, достатні для висновку про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого.

Суд не посилається у вироку на інші матеріали кримінального провадження, досліджені за письмовим клопотанням прокурора від 02.08.2023 року, які або є процесуальними документами, або як висновки експерта № 595/782-БД, № 598/772-БД від 24 березня - 03 квітня 2023 року, № 597/771-БД від 14-24 березня 2023 року, (а.к.п.139-141,145-147,151-154) не доводять і не спростовують винуватість обвинуваченого.

Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_13 у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України за обставин, установлених органом досудового розслідування і викладених у обвинувальному акті, та про необхідність призначення покарання, передбаченого законом.

При визначенні виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного ч.6 ст.12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів, обставини справи та особу ОСОБА_13 , - раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, але в силу ст.89 КК України вважається не судимим, за місцем проживання скарг і нарікань від жителів громади не надходило, виконком міської ради компрометуючих матеріалів відносно нього не має, станом на 06.03.2023 року на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебував, за психіатричною допомогою не звертався та в Реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 173 від 23.03.2023 року, у період інкримінованого діяння ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і у теперішній час не страждає. По своєму психічному стану в той період часу і в теперішній час він міг і може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (а.к.п.244-246).

Обставиною, що пом`якшує його покарання, суд визнає щиросердне каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 статті 68 КК України передбачено, що при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч.3 ст.68 КК України).

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року вказав, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовуються як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

З урахуванням наведеного, положень ст.ст.50, 65-67 КК України, обставин справи і даних про особу ОСОБА_13 , його ставлення до наслідків скоєного злочину, думки потерпілого, який у суді особисто заявив, що пробачив рідного дядька та не наполягав на суворому покаранні, а також ступеня здійснення злочинного наміру і причин, унаслідок яких злочин не було доведено до кінця, суд вважає за необхідне за правилами ч.1 і ч.3 ст.68 КК України призначити покарання, пов`язане з реальним відбуттям, у виді позбавлення волі на запропонований прокурором строк, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Саме таке покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з прав людини як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для призначення найсуворішого покарання, про що у судових дебатах попросив представник потерпілого, пояснивши, що це позиція ОСОБА_10 , який змінив свою думку щодо покарання обвинуваченому.

27.02.2023 року ОСОБА_13 затримано у порядку ст.208 КПК України (а.к.п.68-70).

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 року до ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.04.2023 року без права внесення застави (а.к.п.104-106).

25.04.2023 року суддею того ж суду продовжено строк тримання ОСОБА_13 під вартою до 23.06.2023 року.

У ході судового провадження дія вказаного запобіжного заходу двічі продовжувалася, останній раз строком до 13.10.2023 року. Підстав для зміни цього запобіжного заходу суд не вбачає.

У судовому засіданні 21.06.2023 року потерпілий ОСОБА_6 подав цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на його користь 250000 грн. моральної шкоди (а.с.п.29-43).

Обвинувачений ОСОБА_8 не скористався своїм правом подати відзив на позов, натомість визнав його у розмірі 25000 грн.

Дослідивши надані потерпілим та його представником докази на обґрунтування позову, суд вважає його підлягаючим частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

За приписом ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її

завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Верховний суд у своїй постанові від 20.02.2018 року по справі № 303/4076/15-к, згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Окрім того, Верховний суд у постанові від 25.08.2020 року по справі № 372/3192/18 підкреслив, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, 12.07.2007 року).

Виходячи із зазначених положень закону і обставин справи, глибини фізичних і моральних страждань, які переніс потерпілий у зв`язку з незаконними умисними діями обвинуваченого, з урахуванням розумності та достатності, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 150000 грн. є співрозмірною та компенсує завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з ОСОБА_13 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи № СЕ-19/104-23/8860-Д від 09.03.2023 року, які складають 1132,68 грн., що підтверджується довідкою експертної установи (а.к.п.177).

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

За приписом ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на викладене, підлягає скасування арешт з майна, накладений ухвалами слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 року.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.

Строк покарання обчислювати по протоколу, складеному відповідно до ст.208 КПК України, тобто з 27.02.2023 року.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Джинсові штани синього кольору і спортивну кофту REEBOK чорного кольору із вставками білого кольору, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ВП № 8 ДРУП ОСОБА_33 від 27.02.2023 року по квитанції № 000001173 під порядком номером 1212, - після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , телефон НОМЕР_1 ), а при відмові від отримання - знищити як такі, що не мають ніякої цінності.

Один змив РБК на ватний тампон із бетонної поверхні крильця, поміщений до паперового конверту, сокиру з металевим лезом зі слідами РБК, поміщену до паперового конверту, і один змив РБК з поверхні леза сокири, поміщений до паперового конверту, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ВП № 8 ДРУП ОСОБА_34 від 27.02.2023 року по квитанції № 000001190 під порядковим номером 1129, - після набрання вироком законної сили знищити як такі, що не мають ніякої цінності.

Два чоловічі чоботи чорного кольору, поміщені до картонної коробки, та дві скляні рюмки, поміщені до сейф-пакету, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ВП № 8 ДРУП ОСОБА_34 від 27.02.2023 року по квитанції № 000001161 під порядковим номером 1200 і по квитанції № 000001190 під порядковим номером 1129, - після набрання вироком законної сили повернути власникам за належністю, а при відмові від отримання - знищити як такі, що не мають ніякої цінності.

Футболку з довгим рукавом у смужку чорного, синього та сірого кольору, джинсові штани синього кольору, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ВП № 8 ДРУП ОСОБА_34 від 27.02.2023 року по квитанції № 000001172 під порядком номером 1211, - після набрання вироком законної сили повернути родичам обвинуваченого ОСОБА_5 (за його згодою), а при відмові від отримання - знищити як такі, що не мають ніякої цінності.

Арешт на зазначені речі, предмети та одяг, накладений ухвалами слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 року, - скасувати після набрання вироком законної сили.

Нігтьові зрізи ОСОБА_5 , поміщені до паперового конверту, осади з об`єктів № № 1, 2 на ниточках контроль марлі, поміщені до паперового конверту і залишки змивів із рук ОСОБА_5 , поміщені до паперового конверту, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ВП № 8 ДРУП ОСОБА_34 від 22.03.2023 року по квитанції № 000001169 під порядком номером 1208, - після набрання вироком законної сили знищити як такі, що не мають ніякої цінності.

У рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь потерпілого ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

У рахунок відшкодування витрат на залучення експертів стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1132 (одну тисячу сто тридцять дві) гривні 68 копійок на користь держави (IBAN: UА0004457, ОКПО казначейства-37988155, ГУК у Дніпропетровській області/ОТГ Слобожанське/24060300, Казначейство України (ЕАП), Код платежу - 24060300, призначення платежу - за експертизу № СЕ-19/104-23/8860-Д від 09.03.2023 року, проведену Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України).

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1