Дата документу 25.04.2023 Справа № 331/6396/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/440/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/6396/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 (з доповненням) на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03 серпня 2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку №6-Б по вул.Східна у м.Запоріжжя, в ході раптово виниклого конфлікту на побутовому підґрунті, з мотивів особистої неприязності, усвідомлюючи та бажаючи спричинити потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, наніс один удар лобом в передню область голови потерпілого. Після чого, вихопив з руки ОСОБА_10 дерев`яну палицю, якою одразу наніс один удар потерпілому в область потилиці, від якого потерпілий впав та втратив свідомість. Тим самим, ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: закритий перелом потиличної кістки зліва від сагітального шва з переходом лінії перелому на основу черепа, забій головного мозку легкого ступеня тяжкості з локалізацією зон геморагічних забоїв в лобних долях, зі скупченням крові під м`якою оболонкою головного мозку, з розвитком емфіземи м`яких тканин в потиличній області, рана в потиличній області у ОСОБА_11 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення; закритий перелом кісток носа без порушення функції носового дихання у ОСОБА_11 у сукупності кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити.

Свої вимоги захисник мотивував тим, що показання обвинуваченого щодо механізму утворення черепно-мозкової травми в результаті падіння потерпілого навзнак з положення «стоячи» або близько до нього, підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, що повністю спростовує висновки суду щодо спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження внаслідок завдання удару обвинуваченим дерев`яною палицею в область потилиці, які в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи. Висновки суду про те, що покази потерпілого повністю відповідають фактичним обставинам справи, є хибними, оскільки покази потерпілого є нелогічними і суперечливими та вони не узгоджуються з показами обвинуваченого, свідків та інших досліджених доказів, а тому суд не міг прийняти їх як доказ вини обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі та доповненні до неї просив вирок скасувати у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого та виправдати останнього.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд в порушення вимог ст.ст.23, 94 КПК безпосередньо не дослідив в судовому засіданні висновок експерта №2076 від 18.08.2017 року, оскільки він не був наданий стороною обвинувачення для безпосереднього дослідження. Між тим, суд послався у вироку на зазначений висновок експерта як на досліджений, перевірений та оцінений доказ. При цьому в постанові про призначення даної експертизи не зазначено номер під яким матеріали внесені до ЄРДР та дата внесення, що є грубим порушенням вимог процесуального закону, оскільки експертиза може бути призначене лише після внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Під час проведення експертизи №2359 експерт в порушення вимог ст.69 КПК запитав та отримав медичну документацію від потерпілого. У висновку експерта №2360д жодних відомостей про додаткове обстеження потерпілого не міститься. У дослідницькій частині висновку лише наведені дані з висновку експерта №2359, хоча даний документ слідчим на дослідження не направлявся. При цьому виходячи з п.2.1.1 висновок експерта №2359 був вилучений з архіву КУ ЗОБСМЕ ЗОР, що є порушенням п.4 ст.69 КПК. Крім того, виходячи з періоду проведення експертиз висновок експерта №2359 міг опинитися в архіві бюро СМЄ не раніше 31.10.2017 року о 09 год. 30 хв., а отже висновок експерта №2360д міг бути виконаний протягом лише 10 хвилин, що вочевидь є неможливим. Також слідчий направив медичну документацію для проведення комісійної судової експертизи на адресу КУ «ЗОБ СМЕ» без отримання відповідного судового рішення на її розкриття та отримання, а також без заяви дозволу потерпілого на її розкриття. Крім того, слідчий також надіслав лист до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної швидкої медичної допомоги» про направлення на адресу КУ «ЗОБ СМЕ» амбулаторної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 , рентгенівські знімки та диски з томографією також без отримання ухвали слідчого судді на її розкриття та отримання, а також без заяви дозволу потерпілого на її розкриття. Проте суд вказаним порушенням вимог КПК не надав жодної оцінки.

Крім того, у даному кримінальному провадженні не було проведено огляд місця події. Відтак є незрозумілим в яких саме умовах та де саме відбулася подія та які фактори та об`єкти матеріального світу впливали чи могли впливати на її перебіг, з урахуванням того, що кожна із сторін надавала свій варіант перебігу події та її обстановки.

Також, відповідно до обвинувального акта потерпілому було нанесено 2 удари. Проте за висновками експерта №2360д йде мова про не менше ніж від 3-х травматичних дій, а у висновку експерта №62/к зазначено, що у потерпілого має місце не менше ніж 4 ділянки травматичного впливу. Проте суд, незважаючи на наявність розбіжностей у висновках експертиз, не встановив скільки всього фактично було заподіяно потерпілому ударів та як саме впав потерпілий. Також у висновку експерта №2359 для проведення експертизи було постановлено одне питання, а саме чи наявні у потерпілого тілесні ушкодження і якщо так, то який їх характер, локалізація, ступінь тяжкості і давність утворення. Однак, відповідаючи на поставлене питання, експерт порушує вимоги ст.69 КПК і вже у підсумках відповідає на непоставлене питання та зазначає, що дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предметів. Проте питання щодо механізму утворення тілесних ушкоджень експерту не ставилося. Між тим суд на зазначене порушення уваги не звернув.

Пославшись у вироку на протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , суд не звернув уваги на те, що слідчий експеримент проведено з грубим порушенням вимог процесуальної форми та без дотримання приписів ст.104 КПК. Зокрема в даному протоколі зазначено лише про факт проведення такої слідчої дії, а послідовність дій, отримані в результаті дії відомості до протоколу не внесені. Отже порушення процесуальної форми під час отримання такого доказу та його фіксації вказують на очевидну недопустимість такого доказу, як і на недопустимість похідних доказів, а саме висновку експерта №527/к.

Також суд не звернув уваги на те, що в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого не зазначено як саме потерпілому було нанесено удар палкою по потилиці, а зазначено лише про факт заподіяння такого удару. Отже до даного протоколу не внесено сам механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Відтак винуватість обвинуваченого є недоведеною.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.121 КК кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу

- показів потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що в серпні 2017 року коли він зустрів ОСОБА_9 , який почав його ображати, він у відповідь взяв дерев`яну палицю і вдарив обвинуваченого по нозі. Після чого вони вдвох відійшли за гаражі, а коли він почав відходити обвинувачений схопив його за руку і вдарив своєю головою по лобу, вирвав з рук палицю і вдарив по потилиці. Після цього потерпілий втратив свідомість;

- протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 07.02.2018 року, відповідно до якого потерпілий за допомогою статиста в динаміці показав як в момент, коли він почав відходити від ОСОБА_9 в бік своєї машини, останній своєю правою рукою схопив його за праву руку і коли потерпілий повернувся до ОСОБА_9 обличчям, той наніс своїм лобом один удар в передню область його голови. Від удару по голові він залишився стояти на ногах і свідомості не втратив. Далі, потерпілий в динаміці показав, як ОСОБА_9 вихопив з його руки дерев`яну палку і вдарив його по потилиці, після чого він впав на землю і втратив свідомість;

- висновків судово-медичних експертиз потерпілого ОСОБА_11 , якими встановлено наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, їх локалізація, тяжкість та механізм їх отримання.

Отже висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, районний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

Що стосується доводів сторони захисту про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень в результаті падіння та удару об лафет, то такі твердження були ретельно перевірені судом першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

При цьому на спростування таких тверджень захисту суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок судово-медичної експертизи №527/к від 07.11.2018 року, відповідно до якого у зв`язку з відсутністю ушкоджень на шкірі у потерпілого ОСОБА_10 , механізм утворення ушкодження на обличчі від дії лафету вважається малоймовірним виходячи із кінетичної енергії бігу, що направляється ззаду наперед та фізіологічного положення тіла людини, що біжить (корпус тулуба трохи нахилений вперед, головою донизу). При цьому рана у потиличній ділянці не вкладається в загальний механізм травми голови. Її лінійність свідчить, що вона не могла утворитись від дії тупого предмету з плоскою переважаючою поверхнею. Не виключається вірогідність її утворення в результаті дії дерев`яної палиці, на яку вказує ОСОБА_10 під час слідчого експерименту.

Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що відповідно до висновків судово-медичної експертизи №62/к від 18.05.2018 року виявлена у потерпілого кількість ділянок травматичного впливу не відповідає механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим за версією обвинуваченого. Також версія обвинуваченого спростовується сукупністю усіх тілесних ушкоджень отриманих потерпілим внаслідок бійки, які визначені за відомостями з медичної документації в дослідницькій частині висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_10 №2359 від 25.09.2017 року. В свою чергу результати проведених експертних досліджень повністю підтверджують спроможність показань потерпілого щодо завдання йому обвинуваченим спочатку удару лобом в передню частину голови, а потім дерев`яною палицею в область потилиці. Не виключена можливість утворення ушкоджень на обличчі (носі) потерпілого та потиличній зоні за обставин, вказаних ним під час проведення слідчого експерименту з його участю.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів покази потерпілого. Адже, по-перше, потерпілий на відміну від обвинуваченого був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. По-друге, покази потерпілого упродовж всього кримінального провадження були послідовними, логічними, а головне такі покази повністю узгоджуються із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами та сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема висновками судово-медичних експертиз, якими повністю підтверджено спроможність показів потерпілого в частині завдання йому тілесних ушкоджень і навпаки спростовано механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень, про який зазначав обвинувачений.

А тому колегія суддів, з огляду на зазначені обставини, а також з огляду на відсутність на місці завдання потерпілому тілесних ушкоджень інших осіб, окрім як обвинуваченого, повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про заподіяння потерпілому зазначених у формулюванні обвинувачення тілесних ушкоджень саме обвинуваченим і саме у спосіб, зазначений у вироку. Висновки суду в цій частині, усупереч доводам захисту, повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

До заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про порушення судом вимог ст.ст.23, 94 КПК колегія суддів ставиться критично. Адже суд як на докази винуватості обвинуваченого послався у вироку виключно на ті докази, які були безпосередньо досліджені ним в судовому засіданні. При цьому зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд не посилався у вироку на висновок експерта №2076, як про це стверджував у скарзі захисник. З цих же підстав колегія суддів не вдається до оцінки доводів захисника про незазначення в постанові про призначення експертизи №2076 номеру кримінального провадження, за яким воно внесено до ЄРДР, та дати внесення.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості покладених в основу обвинувального вироку висновків експертів про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки вони складені на підставі медичної документації, яка отримана з порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст.56 КПК протягом кримінального провадження потерпілий має право подавати докази.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судово-медична експертиза (висновок №2359) була проведена на підставі постанови слідчого від 25.09.2017 року. Під час проведення даної експертизи потерпілий був безпосередньо оглянутий експертом. При цьому потерпілий, реалізуючи своє право на надання доказів на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, надав експерту свою медичну документацію. Потерпілий не заперечував щодо проведення судово-медичної експертизи та проти надання його медичної документації. На переконання колегії суддів, такі обставини не можуть бути розцінені як самостійне збирання експертом матеріалів для проведення експертизи. З цих же підстав судова колегія критично ставиться до заперечень захисника про незаконне розкриття під час розслідування справи лікарської таємниці щодо захворювання і фізичного стану потерпілого після отримання ним тілесних ушкоджень.

Отже, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про те, що доступ до медичної документації потерпілого ОСОБА_11 отримано не добровільно, то колегія суддів не вбачає підстав вважати, що медична документація надана експерту з порушенням процесуального закону.

Твердження захисту, що під час проведення судово-медичної експертизи №2360д експерт незаконно вилучив з архіву КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР висновок експерта №2359 не відповідає дійсності, а відтак не свідчать про порушення експертом ч.4 ст.69 КПК. Адже різниця закінчення проведення даних експертиз в часі складає лише 10 хвилин. Обидві експертиз проводились однією й тією ж експертною установою - КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР. Дані експертні дослідження були проведені в рамках одного й того самого кримінального провадження. Більш того, зазначені експертизи проведено одним і тим же експертом ОСОБА_12 , яка під час проведення експертизи наділена правом використовувати попередні висновки експертів в тому числі й свої у справі.

Та обставина, що експертиза №2359 була закінчена 31.10.2017 року о 09 год. 30 хв., а експертиза №2360д була закінчена 31.10.2017 року о 09 год. 40 хв., тобто через 10 хвилин, не є такою, що вплинула чи могла вплинути на достовірність висновків експерта. Адже експертиза №2360д була проведена за встановленою КПК процедурою і зміст висновку відповідає статтям 101, 102 вказаного Кодексу. Більш того, дана експертиза проводилася лише з метою встановлення кількості нанесених ударів потерпілому та визначення взаєморозташування потерпілого та нападаючої особи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про отримання слідчим для проведення комісійної експертизи медичної документації потерпілого без відповідної ухвали слідчого судді та згоди потерпілого колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до ст.93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, у тому числі, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, відомостей, висновків експертів тощо.

Отже, виходячи із законодавчих норм, сторона обвинувачення наділена правом витребування та одержання від певних осіб документів на підтвердження фактів, які стосуються даного кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх.

При цьому вказана норма регламентує, що лише у разі відмови особи добровільно надати органу досудового розслідування доступ до речей і документів, кримінальний процесуальний закон визначає відповідний механізм отримання такого доступу, зокрема, звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Отже медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

З додатково наданих захисником документів вбачається, що на виконання постанови слідчого про призначення комісійної судово-медичної експертизи експерт звернувся до слідчого із запитом про необхідність надання медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 , рентгенологічних знімків та комп`ютерних томограм. Зазначене повністю узгоджується з ч.3 ст.69 КПК, відповідно до якої експерт вправі заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів.

Тобто медична документація потерпілого ОСОБА_10 була надана експерту слідчим, який в свою чергу отримав її із лікувального закладу на запит в порядку ст.93 КПК, а тому потреби у проведенні конкретних слідчих дій щодо вилучення такої документації не було, а зміст цієї документації було викладено у висновках експертиз, які безпосередньо оголошувались у судовому засіданні.

Що стосується тверджень захисника про відсутність дозволу з боку потерпілого на розкриття його медичної документації, то колегія суддів зазначає, що поведінка потерпілого не свідчить про те, що він вважав свої права порушеними внаслідок отримання органами розслідування доступу до згаданих документів і будь-яких заперечень з приводу надання медичної документації для проведення експертизи потерпілий не висловлював.

Отже порушень порядку отримання наданих експертам для дослідження медичних документів колегією суддів не встановлено, а тому відповідні аргументи захисту є необґрунтованими.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника про невстановлення обставин події через не проведення огляду місця події. При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до положень кримінального процесуального закону проведення огляду місця події не є обов`язковим. Крім того, обстановка, місце та час вчинення кримінального правопорушення судом було встановлено на підставі аналізу та дослідження показів допитаних свідків.

Твердження захисника про невстановлення судом кількості нанесених потерпілому ударів не є прийнятними. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до обвинувального акта обвинуваченому ОСОБА_9 було висунуто обвинувачення у нанесенні потерпілому одного удару в передню область голови потерпілого, одного удару в область потилиці та не менше двох ударів ногою в область тулубу.

На підставі дослідження проведених у справі судово-медичних експертиз суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не можливо однозначно встановити яким чином утворилися у потерпілого тілесні ушкодження середньої тяжкості - чи в результаті падіння чи в результаті ударів. А тому суд з огляду на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, виключив з об`єму обвинувачення ОСОБА_9 заподіяння ним потерпілому не менше двох ударів ногою в область тулуба. Таким чином, суд встановив, що обвинувачений наніс потерпілому два удари, а саме один удар лобом в передню область голови потерпілого та один удар дерев`яною палицею в область потилиці, про що зазначено в обвинувальному акті і об`єктивно було підтверджено висновками проведених у справі судово-медичних експертиз.

У висновку судово-медичної експертизи №62/к експертами дійсно зазначено про те, що у потерпілого мало місце не менше ніж 4 ділянки травматичного впливу. Проте така кількість травматичних впливів була зазначена експертами з урахуванням усіх тілесних ушкоджень, в тому числі і тих, заподіяння яких суд виключив із обвинувачення ОСОБА_9 . А тому будь-яких суперечностей в цій частині колегія суддів не вбачає.

Судова колегія критично ставиться до заперечень захисника про те, що у висновку судово-медичної експертизи №2359 експерт відповів на запитання, яке не було постановлено перед експертом. При цьому апеляційний суд виходить з того, що саме на поставлене слідчим експерту питання «який характер мали тілесні ушкодження ОСОБА_11 » експерт дав відповідь, що дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів, що не може зумовлювати недопустимість як доказу даного висновку експерта та впливати на достовірність отриманих результатів.

Відсутність в протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 відомостей про повну послідовність проведення даної слідчої дії та її результатів не є підставою для його визнання недопустимим доказом. Адже до протоколу долучено відеозапис, який було досліджено судом першої інстанції і на якому в повному обсязі зафіксовано хід даної слідчої дії і отримані в ході її проведення результати. А тому доводи захисника про недопустимість як доказів протоколу слідчого експерименту та висновку експерта №527/к колегія суддів визнає безпідставними.

Не є прийнятними і доводи захисника про невнесення до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 механізму заподіяння йому удару палицею по потилиці. Адже до протоколу слідчого експерименту внесено пояснення потерпілого про кількість заподіяних йому тілесних ушкоджень та область їх заподіяння. При цьому сам механізм заподіяння таких тілесних ушкоджень, в тому числі і палицею в область потилиці, потерпілий продемонстрував за допомогою статиста та дерев`яної палиці, точно відтворивши послідовність нанесених йому ударів та область їх нанесення. Детальний механізм нанесення ударів потерпілому та їх локалізація зафіксовані на долученому до протоколу відеозапису, який було безпосередньо досліджено судом першої інстанції.

Відтак докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 (з доповненням) залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4