Справа № 463/4444/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/688/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, із вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень). Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 6 березня 2021 року приблизно в 19:30 год., знаходячись по вул. Кільцевій, 2В у м. Львів-Винники під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_9 умисно наніс два удари ногою по правій нозі потерпілої. Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на правій нозі, вказані тілесні ушкодження згідно висновку експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17.07.2023р. скасувати, а кримінальне провадження щодо нього за ст. 125 ч. 1 КК України закрити.

В мотивах своєї апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд, оцінюючи ці показання та протоколи, жодним чином не врахував ту обставину, що показання потерпілої суттєво відрізняються від показань свідків щодо механізму отримання нею тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 показала, що він наносив удари піднімаючи ногу, при цьому згинав ногу у коліні та носком взуття наносив їй удари по нозі, при цьому вони знаходились фактично у притул один до одного. Свідок ОСОБА_10 показала, що удари він наносив площиною підошви взуття, при цьому, враховуючи високий зріст, він знаходився на відстані від ОСОБА_9 у один метр або й більше. Показання ОСОБА_11 взагалі є неналежним доказом у справі, оскільки цей свідок показав, що був свідком події перебуваючи на відстані 100 або 200 метрів від обвинуваченого і потерпілої. Цей свідок навіть не може чітко вказати, де він перебував.

У вироку жодним чином не спростовано показання обвинуваченого, відсутній будь-який аналіз показань та показань потерпілої і свідків, не співставлено покази потерпілої і свідків про одні і ті ж події, хоча, як зазначено вище, ці особи по різному описують одні і ті ж обставини.

Судом помилково взято до уваги висновок експерта № 269 від 09.03.2021 судово-медичного обстеження потерпілої.

Також суд не взяв до уваги висновок експерта-поліграфіста, який подавала сторона захисту.

Вважає також, що при розслідуванні справи істотно порушено вимоги КПК України та його права як підозрюваного так і обвинуваченого. Зокрема, Так, 07.04.2021 оголошено повідомлення про підозру за ст. 125 ч. 1 КПК України, відомості ж до ЄРДР у даному кримінальному провадженні внесено 07.03.2021.

При ознайомленні із матеріалами даного кримінального провадження, йому і захиснику були надані не підписані постанови та інші процесуальні документи, зокрема і про продовження досудового розслідування.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 6 березня 2021 року приблизно в 19:30 год., знаходячись по вул. Кільцевій, 2В у м. Львів-Винники під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_9 умисно наніс два удари ногою по правій нозі потерпілої. Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на правій нозі, вказані тілесні ушкодження згідно висновку експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Показання потерпілої та свідків узгоджуються між собою та однозначно стверджують про нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 ударів ногою по правій нозі потерпілої, внаслідок чого у потерпілої , згідно висновку експерта №269 від 09 березня 2021 року (а.с. 42) при обстеженні у TП №1 м. Львова 07 березня 2021 р. було діагностовано: «Забійні підшкірні гематоми нижньої третини стегна по передній поверхні і верхньої третини гомілки». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено синці на правій нозі. Синці утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 06 березня 2021р. і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Згідно описової частини висновку під час огляду у ОСОБА_9 виявлено синець на передній поверхні правої гомілки, у верхній третині. На передньо-зовнішній поверхні, в ділянці нижньої третини правого стегна, на межі з колінним суглобом є також синець.

Допитана в суді першої інстанції експерт ОСОБА_12 підтримала висновок експертизи та зазначила, що експертне дослідження проводилось шляхом безпосереднього огляду потерпілої.

В процесі слідчого експерименту з участю потерпілої, в ході якого здійснено відеофіксацію (а.с. 43-46) ОСОБА_9 показала, як обвинувачений забрав у неї дитину і намагався втекти, вона зловила його за капюшон, дитина сильно кричала та плакала. До них підійшов свідок ОСОБА_11 запитав у чому справа і обвинувачений зупинився, дитину не віддавав, періодично вона продовжувала його тримати за капюшон, обвинувачений двічі копнув її в ділянку коліна та один раз наніс удар наступив їй на ступню.

Під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 (а.с. 47-50), свідок пояснила та зобразила візуально, що потерпіла доганяла чоловіка, який намагався втекти з дитиною на руках. Жінка бігла за ним, благала, щоб віддав дитину, яка дуже плакала та кричала, чоловік неодноразово копав жінку в ділянку коліна ноги і умисно сильно ставав їй на ногу. Після удару вище колін жінка аж відійшла, було очевидно, що це були умисні та сильні удари. Уточнила, що в ділянку коліна було нанесено не менше двох ударів ступнею ноги, після одного з ударів потерпіла не те щоб відійшла, її відкинуло назад і вона аж присіла.

Таким чином, суд першої інстанції на основі належних та допустимих доказів, які були детально досліджені та оцінені, дійшов вірного висновку, що вина обвинуваченого доведена повністю, його дії за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно, оскільки наведеними вище доказами повністю підтверджується факт умисного спричинення ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження потерпілій. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів обвинуваченого про ознайомлення сторони захисту, при виконанні вимог ст. 290 КПК України, із не підписаними процесуальними документами, то таке не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки усі наявні в матеріалах справи процесуальні документи є підписаними прокурором та слідчим, з такими була ознайомлена сторона захисту, про що свідчать підписи обвинуваченого та його захисника. Вимоги ст. 290 КПК України - відкриття матеріалів стороні захисту виконані належно та жодних зауважень при проведенні даної процесуальної дії у сторони захисту до слідчих органів не було.

З приводу доводів сторони захисту про необхідність закриття кримінального провадження в зв`язку із спливом строків досудового розслідування на момент скерування обвинувального акту до суду слід зазначити наступне.

Ухвалою суду першої інстанції від 30 вересня 2021 р. (а.с. 62) відмовлено у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження. Відомості у кримінальному провадженні про кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, 07.03.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000389. 7 квітня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. До матеріалів справи прокурором долучено постанову про продовження строку досудового розслідування кримінальних проступків від 07.04.2021 та витяг з ЄРДР, відповідно до яких вбачається, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №50000389 від 07.03.2021 за ч.1 ст.125 КК України було продовжено у відповідності до вимог КПК України.

Відтак, підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків досудового розслідування колегією суддів не встановлено.

Наданий захисником висновок експерта ОСОБА_13 від 08.12.2021 р., № СЕ-19/114-21/17314-ФП (а.с. 89-122) не змінює зроблені судом висновки у вказаній ухвалі та жодним чином не доводить чи спростовує вину обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Інші доводи , викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу винного, його позитивну характеристику з місця проживання, те що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину. Обставин, які пом`якшують чи обтяжуючих покарання в ході судового розгляду не встановлено. При цьому враховується і позиція потерпілої сторони. Відтак, судом першої інстанції вірно обрано обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке мало місце 6 березня 2021 р., то на момент винесення вироку минув дворічний строк, визначений законом для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності з наведених підстав, суд першої інстанції правомірно не закрив кримінальне провадження та не звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності на цій підставі.

Однак, згідно вимог ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання з підстав, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Тому суд першої інстанції правомірно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України колегією суддів не встановлено, як і не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції. За наведених обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Личаківського районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4