Справа № 595/1349/23
Провадження № 1-кс/595/449/2023
У Х В А Л А

14 липня 2023 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000218, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що 12 липня 2023 року в чергову частину відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області поступило повідомлення від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , по місцю проживання незаконно зберігає гранати та боєприпаси, а у приміщенні будинку знаходиться їх дев`ятимісячна дитина, за життя якої вона остерігається.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленому слідством місці та часі у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, у невстановлений слідством час, за невстановлених слідством обставин, діючи з прямим умислом, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, посягаючи на громадську безпеку, придбав п`ять корпусів оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та п`ять запалів УЗРГМ, що в сукупності являється п`ятьма оборонними осколковими ручними гранатами Ф-1, а також 460 патронів калібру 7,62 мм.

В подальшому, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вказані предмети є бойовими припасами, діючи з прямим умислом, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, посягаючи на громадську безпеку, переніс п`ять корпусів оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та п`ять запалів УЗРГМ, що в сукупності являється п`ятьма оборонними осколковими ручними гранатами Ф-1, а також 460 патронів калібру 7,62 мм додому за адресою АДРЕСА_1 , де зберігав їх до 12.07.2023.

12 липня 2023 року під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 виявлено та вилучено п`ять корпусів оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та п`ять запалів УЗРГМ, що в сукупності являється п`ятьма оборонними осколковими ручними гранатами Ф-1, а також 460 патронів калібру 7,62 мм, які являються бойовими припасами.

Відповідно до ч.2 ст.178 Цивільного Кодексу України види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом. Частина 1 статті 263 Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання, зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам-загального статусу, виданий бути не може.

ОСОБА_6 , діючи з єдиним прямим умислом, не маючи будь-якого дозволу на такі дії, придбав, переніс та зберігав оборонні осколкові ручні фанати Ф-1, а також патрони калібру 7,62 мм., чим порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за №901-VIII від 23.12.2015, Постанови Верховної ради України № 2471 XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених - патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС № 622 від 21.08.1998 із змінами та доповненнями.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме придбанні, носінні та зберіганні, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

13 липня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме придбанні, носінні та зберіганні, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк від трьох до семи років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Підтвердженням цього ризику є те, що підозрюваний зловживає алкогольними напоями, а також раніше був судимий за вчинення аналогічного злочину, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності;

- незаконно впливати на свідків та експерта у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а саме, на свою дружину ОСОБА_8 , яка повідомила працівників поліції, що ОСОБА_6 привіз та незаконно по місцю проживання зберігає бойові припаси та вибухові речовини, а також на свідків- понятих, які були присутні під час проведення обшуку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки знає місце проживання останніх, а тому підозрюваний може впливати на вказаних учасників провадження, чинити відповідний тиск, шляхом погрози може схиляти свідків до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Окрім того, існує також ризик незаконного впливу на експерта, оскільки на даний час призначено експертизи, які перебувають на виконанні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України) ОСОБА_6 ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, на шлях виправлення не став, а тому може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1 та 3 ч.І ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав з підстав, наведених у клопотанні.

В судовому засіданні слідчий СВ ОСОБА_4 клопотання підтримала.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 клопотання визнав частково.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання слідчого СВ про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 заперечив, суду пояснив, що запобіжний захід є неспівмірним з огляду на викладені обставини та поведінку підозрюваного. Ризики, зазначені у клопотанні, не доведені належними доказами. Якщо суд прийде до переконання, що ризики існують, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали додані в обґрунтування клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 13 липня 2023 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме придбанні, носінні та зберіганні, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Підставами для підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного злочину стали докази, зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження, які містяться у матеріалах кримінального провадження, процесуальним джерелами яких є показання свідків, протоколи слідчих дій, речові докази, зокрема: протокол обшуку від 12.07.2023; протокол затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 13.07.2023; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 13.07.2023; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 13.07.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Вирішуючи питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, судимість ОСОБА_6 у 2016 році за аналогічний злочин, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_6 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, що на думку слідчого судді, значно зменшує ризик переховування підозрюваного, а отже встановлений ризик є мінімальним.

Слідчий суддя також не погоджується з доводами клопотання, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні, адже свідки у даному кримінальному провадженні уже допитані.

Попри встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п.6 ч.1 ст.184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 для забезпечення його належної процесуальної поведінки впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а також ті мінімальні ризики, які встановлені судом, не можуть бути підставами для застосування відносно ОСОБА_6 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як вбачається з п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать наявність постійного місця проживання, усталений спосіб життя, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання та дослідження матеріалів клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено доцільність утримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою та неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя наголошує на тому, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, зобов`язання підозрюваного в певний період доби не залишати приміщення власного домоволодіння унеможливить вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду, вчинення нових кримінальних правопорушень, впливати на свідків та експерта у кримінальному провадженні

В свою чергу покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, в повній мірі забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст.181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло у певний період доби з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та в повній мірі здатний запобігти встановленому в судовому засіданні ризикам.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 194, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час із забороною залишати житло у період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 прибувати до слідчого, прокурора та суду на вимогу.

Копію ухвали направити до відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для виконання.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення - до 14 вересня 2023 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1