Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4302/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про скасування арешту

21 квітня 2023 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000385 від 24.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва у справі №758/2082/23 від 01.03.2023 року, а саме; арешту на грошові кошти 1 (одну) купюру номіналом 5 доларів США, 1 (одну) купюру номіналом 10 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 20 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 50 доларів США, 947 (дев`ятсот сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США на загальну суму 94 855 доларів США.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Подільської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000385 від 24.02.2023 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України. До Подільського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом того, що 22.02.2023 в період часу з 12.30 год по 20.30 год., невідома особа проникла до приміщення квартири АДРЕСА_1 за місцем мешкання заявника, звідки таємно викрала належне заявнику майно, чим спричинила майнову шкоду в особливо великих розмірах. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000385 від 23.03.2023. При проведенні повторного огляду місця події, а саме квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 добровільно видав речі зі схованки, щодо яких він повідомив співробітників поліції про викрадення, а саме: належні потерпілому камера Canon EOS 6D Mark II, об`єктив Canon Zoom Lens EF 17-40 mm, спалах Canon Speed Lite 430 EX1I, поміщено до сейф-пакету №NPU1209673; передані ОСОБА_5 потерпілому на зберігання грошові кошти 1 (одна) купюра номіналом 5 доларів США, 1 (одна) купюра номіналом 10 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 20 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 50 доларів США, 947 (дев`ятсот сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США в загальній сум 94 855 доларів США, поміщено до сейф пакету №PSP2261477; особисті грошові кошти ОСОБА_6 1 (одна) купюра номіналом 10 Євро, 4 (чотири) купюри номіналом 20 польських злотих, 2 (дві купюри номіналом 1 долар США, поміщено до сейф-пакету №PSP 2261479. Вказане вище свідчить про інсценування викрадення майна за адресою АДРЕСА_2 та завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України за № 0000399 від 24.02.2023. Вважає, що арешт грошових коштів у сумі 94 855 доларів США накладено необгрунтовано, без всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, накладений арешт порушує право на вільне володіння своїм майном. До того ж при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для його арешту, а відтак ухвала слідчого судді підлягає скасуванню. Арештоване майно належить на праві власності ОСОБА_5 , є офіційним доходом, що підтверджується декларацією. Разом з тим, сторона обвинувачення не вжила заходів для встановлення можливості передачі грошових коштів у загальній сумі 94 855 доларів США як речового доказу на відповідальне зберігання власнику майна, при тому, що вказаний порядок передбачається процесуальним законодавством на підставі ч. 6 ст. 100 КПК України. Крім того, слідчим суддею в ухвалі про накладення арешту не вказано, чому для виконання завдань кримінального провадження не було можливості застосувати більш м`який захід забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні представник третої особи щодо майна якої розглядається питання про арешт підтримав своє клопотання з підстав, викладених у ньому, та просив скасувати арешт на вказані грошові кошти як безпідставний.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що підстави для накладення арешт на вищевказані грошові кошти існували, вони були обґрунтовані слідчим суддею в ухвалі. На даний час грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні, експертні дослідження по ним проводитись не будуть, арештовані грошові кошти мають значення для кримінального провадження.

Слідчий суддя, врахувавши позицію заявника та прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Подільської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000385 від 24.02.2023 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Подільського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом того, що 22.02.2023 в період часу з 12.30 год по 20.30 год., невідома особа проникла до приміщення квартири АДРЕСА_1 за місцем мешкання заявника, звідки таємно викрала належне заявнику майно, чим спричинила майнову шкоду в особливо великих розмірах. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 185 КК україни.

У подальшому, при проведенні повторного огляду місця події, а саме квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 добровільно видав речі зі схованки, щодо яких він повідомив співробітників поліції про викрадення, зокрема передані йому ОСОБА_5 на зберігання грошові кошти 1 (одна) купюра номіналом 5 доларів США, 1 (одна) купюра номіналом 10 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 20 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 50 доларів США, 947 (дев`ятсот сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США в загальній сум 94 855 доларів США, поміщено до сейф пакету №PSP2261477.

Також, під час проведення досудового розслідування було встановлено, що 22.02.2023 ОСОБА_6 , інсценував в приміщенні квартири АДРЕСА_1 викрадення, зокрема, переданих йому ОСОБА_5 на зберігання грошових коштів в загальній сумі 94 855 доларів США, шляхом приховування даних предметів та порушення обстановки в приміщенні квартири, та завідомо неправдиво повідомив правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення.ч. 5 ст. 185

За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України за №0000399 від 24.02.2023.

Крім цього, в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 22.02.2023 ОСОБА_6 , інсценував в приміщенні квартири АДРЕСА_1 викрадення належних йому камери Canon EOS 6D Mark II, об`єктиву Canon Zoom Lens EF 17-40 mm, спалаху Canon Speed Lite 430 EXII, переданих ОСОБА_5 потерпілому на зберігання грошових коштів в загальній сумі 94 855 доларів США та особистих грошових коштів ОСОБА_6 1 (одна) купюра номіналом 10 Євро, 4 (чотири) купюри номіналом 20 польських злотих, 2 (дві)купюри номіналом 1 долар США, шляхом приховування даних предметів та порушення обстановки в приміщенні квартири та надавав за даним фактом завідомо неправдиві свідчення у процесуальному статусі потерпілого, тим самим ввівши в оману уповноважений правоохоронний орган.

За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України за №0000400 від 24.02.2023.

24.02.2023 прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва, винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень №0000385 від 23.02.2023 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 185 КК України, №0000399 від 24.02.2023 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 383 КК України та №0000400 від 24.02.2023 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 384 КК України в одне провадження та присвоєно єдиний реєстраційний номер №0000385.

24.02.2023 року вказані грошові кошти постановою про залучення до провадження речових доказів слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві залучено у якості речових доказів у кримінальному провадженні № 0000385, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України. Оскільки дані речі є матеріальними об`єктами, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме перевірки та доведення факту завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину та введення в оману уповноваженого органу ОСОБА_6 , у зв`язку з чим їх було залучено до кримінального провадження у якості речових доказів.

27.02.2023 на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про закриття досудового рослідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.5 ст. 185 КК України.

01.03.2023 ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва у справі №758/2082/23 накладено арешт на майно, зокрема, на передані ОСОБА_7 потерпілому на зберігання грошові кошти: 1 (одну) купюру номіналом 5 доларів США, 1 (одну) купюру номіналом 10 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 20 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 50 доларів США, 947 (дев`ятсот сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США в загальній сум 94 855 доларів США, оскільки майно, яке було вилучене під час обшуку, відповідає критеріям ст. 98 КПК України і на даному етапі досудового розслідування слідчому необхідно провести відповідні слідчі дії з вилученим майном.

20.03.2023 Слідчим СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві складено та погоджено прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченитх ч.2 ст. 383, ч.2 ст. 384 КК України, яке вручене останньому о 17 год. 09 хв. 20.03.2023 слідчим СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба;

- доведення, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 642 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Із матеріалів справи убачається, що майно, на яке слідчим суддею Подільського районного суду міста Києва було накладено арешт, зокрема, на грошові кошти: 1 (одну) купюру номіналом 5 доларів США, 1 (одну) купюру номіналом 10 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 20 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 50 доларів США, 947 (дев`ятсот сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США в загальній сум 94 855 доларів США, були передані ОСОБА_7 на зберігання підозрюваному ОСОБА_6 . А тому ОСОБА_5 , будучи володільцем вказаного майна, є третою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт та може бути суб`єктом, наділеним згідно КПК україни повноваженнями звертатися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна..

При цьому, як убачається з копії ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 01.03.2023, при вирішенні питання про арешт зазначеного майна у судовому засіданні ОСОБА_5 не був присутній.

Оцінюючи обґрунтованість накладеного арешту під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя не уповноважений виконувати відповідні функції апеляційного суду щодо перевірки законності та обґрунтованості рішень слідчого судді, однак зобов`язаний встановити наявність підстав для накладення арешту на майно під час вирішення цього питання.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, під час вирішення питання про необґрунтованість накладеного арешту на майно як підставу для скасування арешту, слідчий суддя повинен встановити, чи були визначено та надано оцінку під час вирішення питання про арешт обставинам, вказаним у ч. 2 ст. 173 КПК України.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Арешт майна з підстави, передбаченої п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає згідно ч.3 ст. 170 КПК України оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста києва від 01.03.2023 року слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, врахував: правову підставу для арешту майна - п.1 ч.2 ст. 170 КПК України; встановив достатньо підтверджень того, шо арештоване майно підпадає під визначення речових доказів в кримінальному провадженні згідно ст.98 КПК України, оскільки вилучені грошові кошти є матеріальними об`єктами, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, оскільки з урахуванням визнання вилученого майна речовими доказами, дійшов висновку, що воно може бути використане в подальшому при призначенні відповідних експертиз - втручання у право власності на майно пов`язано зі здійсненням кримінального провадження і необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, оскільки досягнення мети збереження речових доказів неможливо досягти в інший спосіб, аніж арешт майна.

Відповідно до ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. Таким чином, законодавчо визначений механізм періодичного перегляду необхідності збереження заходу забезпечення кримінального провадження із плином часу, а також його скасування при закритті кримінального провадження, що дозволяє запобігати потенційним зловживанням.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З огляду на те, слідчим суддею при накладенні арешту на це майно зазначалось, що воно може бути використане в подальшому при призначенні відповідних експертиз, а у судовому засіданні під час розгляду клопотання про скасування арешту майна прокурором повідомлено слідчого суддю, що з вказаним арештованим майном експертні дослідження проводитись не будуть, слідчий суддя дійшов висновку, що на даний час немає об`єктивних заборон для продовження усунення від володіння арештованими грошовими коштами ОСОБА_5 , тому арешт підлягає скасуванню в частині володіння ними..

При цьому, скасування арешту на грошові кошти в цій частині не створить загрози для досудового розслідування та мети у кримінальному провадженні, забезпечить права володільця майна

Таким чингом, на даний час є підстави для часткового задоволення клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання у кримінальному провадженні №0000385 від 24.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, подане представником володільця майна - адвокатом ОСОБА_4 в інтересах володільця майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01.03.2023 року у справі №758/2082/23, - задовольнити частково.

Скасувати арешт майна в частині заборони володіння, який накладено ухвалою Подільського районного суду міста Києва у справі №758/2082/23 від 01.03.2023 року у кримінальному провадженні №0000385 від 24.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, а саме: на грошові кошти 1 (одну) купюру номіналом 5 доларів США, 1 (одну) купюру номіналом 10 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 20 доларів США, 2 (дві) купюри номіналом 50 доларів США, 947 (дев`ятсот сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США, на загальну суму 94 855 доларів США.

У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.

Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, цивільний позивач у випадках, встановлених законом, не позбавлені права повторно звернутися з клопотанням про накладення арешту на майно в порядку ч.2 ст.64-2 та ст.171 КПК України з повідомленням власника або володільця майна.

Ухвала в порядку ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26 квітня 2023 року.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1