1Справа № 335/4272/22 1-кп/335/321/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, об`єднане кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 від 14.06.2022 та за № 0000309 від 27.09.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосьолове Красноярського краю Російської Федерації, який є громадянином України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має середню освіту, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуває на посаді командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

-13.02.2001 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2, 3 ст. 140 КК України (у ред. 1960 року) до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 3 роки;

-22.04.2002 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 43 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-04.08.2010 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187 КК України, до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 25.07.2012 умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 7 місяців 20 днів (т. 1 а.с. 89-90),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2022 № 9, молодшого сержанта ОСОБА_6 з 15 березня 2022 року зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення. Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_6 обіймав посаду командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені вимогами ст.ст. 3, 9, 11, 16, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_6 12.05.2022, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на порушення зазначених вище статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , свої обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місце знаходження органи командування, органи військового та цивільного управління не повідомляв, та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , тобто був відсутній у місці несення військової служби до моменту повернення його у розташування військової частини 15.07.2022.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, який кваліфікується як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені вимогами ст.ст. 3, 9, 11, 16, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_6 , якому 03.08.2022 була надана відпустка на 1 добу внаслідок чого він зобов`язаний був повернутися на службу 04.08.2022, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, на порушення зазначених вище статутних вимог, 04.08.2022 не з`явився до місця тимчасової дислокації на території Вознесенівського району м. Запоріжжя військової частини НОМЕР_1 , свої обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, незаконно перебуваючи за межами військової частини до 18.10.2022, коли він був виявлений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфікується як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково. Зокрема, не погодився із кваліфікацією його дій за ч. 4 ст. 408 КК України, посилаючись на те, що не мав наміру ухилятися від військової служби та бажає у подальшому служити у Збройних Силах України.

За епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обвинувачений пояснив, що 12.05.2022 він покинув розташування військової частини та не повернувся, оскільки відправляв дружину та дітей за кордон, та їм необхідно було оформлювати документи, які саме документи, де і коли він їх збирав, не пам`ятає. Крім того, йому необхідно було доглядати за дітьми, щоб вони не залишалися самі вдома. Коли саме його дружина з дітьми поїхала за кордон, він не пам`ятає, десь у червні-липні, але через 3 дні, як вони поїхали, він повернувся до військової частини. Це було 15.07.2022.

З військової частини його не офіційно відпускав командир взводу, прізвище якого він не пам`ятає, терміном на добу. За час своєї відсутності з 12.05.2022 по 15.07.2022 він командиру не телефонував та не повідомляв, де він знаходиться. Вважає, що він неправильно вчинив і йому потрібно було якось по іншому вирішувати свої проблеми.

За епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, ОСОБА_6 надав такі пояснення.

03.08.2022 він отримав звільнення з частини на одну добу, та повинен був повернутись в розташування частини 04.08.2022. Коли приїхав додому, то дізнався, що його мати дуже хвора, в неї був високий тиск та вона ледве ходила, у зв`язку із чим йому необхідно було за нею доглядати, та він не міг повернутись у частину. За матір`ю більше ніхто не міг доглядати, окрім нього, його сестра була за межами м. Запоріжжя. Висновку лікарської комісії, який би підтверджував, що його матері потрібна стороння допомога, у нього не має, оскільки вона до лікарів не зверталась. Крім того, 04 або 05 серпня 2022 року, він точно не пам`ятає, в нього вкрали телефон та грошові кошти, тому він не телефонував своєму командиру. Весь період, коли він був відсутній у частині, він доглядав за матір`ю, не переховувався від командирів та не ухилявся від проходження військової служби.

18.10.2022 до нього додому приїхали представники Військової служби правопорядку та відвезли його до слідчого у прокуратуру, хоча саме у цей день він вже збирався сам повернутися до військової частини.

Зазначив, що він визнає свою провину в тому, що самовільно залишив військову частину, але він не мав наміру ухилятися від військової служби, оскільки він не переховувався та постійно був вдома, до нього ніхто не приходив. До того ж, він і наразі бажає продовжувати захищати Батьківщину та винувати свій військовий обов`язок. Розуміє, що неправильно поступив, але він постав перед вибором - або мати, або військова служба.

Не дивлячись на часткове не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, підтверджується поза розумним сумнівом сукупністю досліджених безпосередньо у судовому засіданнідоказів, які оцінені колегією суддів з точки зору їх достовірності, належності та допустимості.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні, що діє до теперішнього часу.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2022 № 9, молодшого сержанта ОСОБА_6 призвано на військову службу за мобілізацією з 15 березня 2022 року, призначено командиром стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення (т. 1 а.с. 142).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання, відповідно до яких він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді помічника командира з правової роботи. До особового складу військової частини доводились вимоги законодавства щодо кримінальної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби спочатку в усній формі, а потім під особистий підпис.

ОСОБА_6 проходив службу у 4 роті військової частини НОМЕР_1 , і коли він перебував у розташуванні військової частини значних порушень військової дисципліни він не допускав.

На початку служби відносно ОСОБА_6 було складено адміністративний матеріал за самовільне залишення військової частини, який розглядався Вільнянським районним судом Запорізької області.

Також йому відомо, що у травні 2022 року ОСОБА_6 самовільно покинув бойові позиції в районі Комишуваської територіальної громади та був відсутній за місцем розташування військової частини до липня 2022 року. Коли він повернувся до військової частини, то знаходився у розташуванні тилового командного пункту за адресою: АДРЕСА_2 .

Також йому відомо, що після одного із судових засідань ОСОБА_6 відпустили додому, але він не повернувся до місця несення служби і його за вказівкою командира ОСОБА_9 їздили шукати військовослужбовці з військової частини.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_10 надав наступні покази.

Він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи. Військовослужбовцям військової частини неодноразово доводилися норми чинного законодавства щодо проходження служби та можливої відповідальності.

У травні 2022 року військовослужбовець ОСОБА_6 , у підпорядкуванні якого на той час перебувало відділення, самовільно залишив позиції, які були у другій лінії. У цей час він був черговим офіцером по частині, до його обов`язків входило з`ясування обставин надзвичайних подій, та він повинен був або виправити цю ситуацію, або доповісти безпосередньо командиру частини. Після отримання інформації про самовільне залишення військової частини ОСОБА_6 було вжито заходів до його розшуку. Зокрема, було здійснено виїзд за адресою його місця проживання по АДРЕСА_3 , однак ОСОБА_6 вдома виявлено не було, на неодноразові телефонні дзвінки він не відповідав, і як повідомила його мати, її син був вдома, але приблизно о сьомій ранку він зник у невідомому напрямку. Оскільки пошуки результатів не дали, було повідомлено командиру частини про самовільне залишення ОСОБА_6 військової частини і відповідну доповідь було зроблено до ВСП. Потім ОСОБА_6 повернувся до військової частини, яка на той час вже розташовувалася у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, та виконував свої службові обов`язки, зокрема, був задіяний до виконання господарчих робіт.

03.08.2022 ОСОБА_6 було надано звільнення на 1 день, до 04.08.2022, однак після звільнення він не повернувся у розташування військової частини. Знову здійснювалися розшукові заходи, зокрема, виїзди за зареєстрованим місцем його проживання, однак він там був відсутній, у зв`язку із чим була зроблена доповідь про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем.

Також зазначив, що ОСОБА_6 не здатний виконувати реальні бойові завдання і він не користувався повагою у колективі.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_11 надав наступні покази.

Він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді стрільця механізованої бригади.

З 18.03.2022 по 14.05.2022 ОСОБА_6 був командиром відділення, у якому він проходив службу, всього відділення складалося із 6 осіб. У цей період вони розташовувались у АДРЕСА_3 , укріпляли позиції, а саме копали окопи, активних бойових дій не було. В обідній час ОСОБА_6 пішов з позицій і більше не повернувся. ОСОБА_6 телефонували, але він нікому на телефонні дзвінки не відповідав. Про свої наміри покинути місце розташування ОСОБА_6 не повідомляв. ОСОБА_6 може охарактеризувати лише позитивно, він був хорошим командиром.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав наступні покази.

Він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 ТРО на посаді заступника командира військової частини.

03.08.2022 до нього звернувся ОСОБА_6 із проханням надати йому звільнення на одну добу, оскільки, як пояснив ОСОБА_6 , через декілька днів у нього буде судове засідання, після якого він сяде в тюрму, та він хотів побачитися з дружиною і взяти особисті речі.

03.08.2022 він надав ОСОБА_6 відпустку на одну добу і 04.08.2023 о 16-00 год. ОСОБА_6 повинен був повернутися у розташування військової частини.

Для того, щоб знати куди їде ОСОБА_6 , його відвозив військовослужбовець ОСОБА_12 , якому ОСОБА_6 сказав, щоб його відвезли не за адресою місця мешкання по АДРЕСА_3 .

04.08.2022 ОСОБА_6 не прибув у розташування військової частини, що було з`ясовано під час переклички, у зв`язку із чим він прийняв рішення про розшук ОСОБА_6 . О 18-00 год. військовослужбовець ОСОБА_12 поїхав у с. Наталівка, у будинок, в який він його відвіз, а потім за місцем його мешкання, однак, розшук не дав результатів, у зв`язку із чим була направлена довідка до ВСП.

Також зазначив, що ОСОБА_6 був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вживання алкогольних напоїв і самовільне залишення військової частини.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_12 надав покази, згідно з якими він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника цивільно-військового співробітництва.

03.08.2022 він отримав наказ від командира ОСОБА_9 відвезти ОСОБА_6 додому, оскільки у нього повинен був бути суд. Із ОСОБА_6 він заїжджав у військове містечко, де він зареєстрований та де проживає його мати, щоб взяти речі, а потім ОСОБА_6 він відвіз у с. Наталівка, у будинок, який розташований по центральній вулиці, оскільки він хотів побачити дружину. 04.08.2022 ОСОБА_6 повинен був повернутися у розташування військової частини, але він не повернувся. 04.08.2022 приблизно о 17-00 год. він отримав наказ від командира ОСОБА_9 поїхати на місце, куди він відвіз ОСОБА_6 , для його пошуку. Свідок поїхав на місце, де він висадив ОСОБА_6 , пройшов по хаткам, але на місці ОСОБА_6 виявлено не було і його телефон був вимкнений.

На підставі рапорту лейтенанта ОСОБА_13 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.05.2022 № 37 «Про призначення службового розслідування», вирішено провести службове розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_6 , командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти (т. 1 а.с. 172, 180).

Актом службового розслідування, проведеного розвідником-далекомірником відділення управління, мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_14 , встановлено, що військовослужбовець, молодший сержант ОСОБА_6 , відсутній на службі без поважних причин в умовах воєнного стану протягом тринадцяти робочих днів, з 12.05.2022 по 25.05.2022 (т. 1 а.с. 174-179).

Відповідно до рішення командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 , визнано завершеним службове розслідування за фактом не виходу на службу військовослужбовцем, який призваний за мобілізацією, молодшим сержантом ОСОБА_6 , яке було проведено солдатом ОСОБА_14 з 12.05.2022 по 25.05.2022 (т. 1 а.с. 192).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) АДРЕСА_4 № 53 від 25.05.2022 «Про результати службового розслідування» встановлено, що причинами та умовами, які сприяли факту відсутності ОСОБА_6 у розташуванні в/ч НОМЕР_1 є неналежне виконання ОСОБА_6 своїх службових обов`язків щодо підтримання службової дисципліни, низький рівень правосвідомості, недотримання вимог статутів Збройних Сил України та керівних документів, схильність військовослужбовця до необдуманих вчинків. Наказано у зв`язку із невиконанням службових обов`язків військової служби та порушення дисципліни молодшого сержанта ОСОБА_6 позбавити премії у повному обсязі, а також виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за травень місяць 2022 року; призупинити нарахування основного грошового забезпечення та всіх видів додаткового грошового забезпечення, починаючи з 12 травня 2022 року до часу встановлення фактичного місцезнаходження та обставин невиходу на службу; направити копії матеріалів службового розслідування до військової прокуратури та військової служби правопорядку за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 190-191).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.06.2022, до ЄРДР за № 0000252 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (т. 1 а.с. 194).

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_16 від 18.07.2022 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України, та відповідні відомості внесені до ЄРДР (т. 1 а.с. 194-196).

На підставі рапорту чергового по ТКП старшого лейтенанта ОСОБА_17 від 04.08.2022, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.08.2022 № 163 «Про призначення службового розслідування» вирішено провести службове розслідування за фактом відсутності на службі з 04.08.2022 військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 137-139).

Актом службового розслідування, проведеного офіцером групи планування військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом В. Дорож, встановлено, що військовослужбовець за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_6 , відсутній на службі без поважних причин в умовах воєнного стану, з 04.08.2022. На момент складання наказу про результати службового розслідування ОСОБА_6 не з`явився до розташування свого підрозділу. Як зазначено в акті службового розслідування, факт невиходу Сургутського 04.08.2022 на службу без поважних причин підтверджується поясненнями офіцера групи логістики в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_17 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 143-149).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) АДРЕСА_4 № 162 від 07.08.2022 «Про результати службового розслідування» завершено службове розслідування. За невихід на службу без поважних причин в умовах воєнного стану 04.08.2022, порушення вимог статутів Збройних Сил України, а саме ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також порушення військової дисципліни, у відповідності до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана». Наказано здійснити перерахунок грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_6 , не виплачувати премію, додаткову винагороду за серпень 2022 року у повному обсязі, та грошове забезпечення з 04.08.2022 до моменту повернення до військової частини. Наказано направити копії матеріалів службового розслідування до військової служби правопорядку за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 для подальшого порушення кримінальної справи за статтею 407 КК України (т. 1 а.с. 156-159).

14.09.2022 за вих. № 1654 заступником командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 повідомлено Запорізьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вх. № 3849-22 від 19.09.2022) про кримінальне правопорушення за фактом самовільного залишення ОСОБА_6 військової частини та направлено копію матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_6 (т. 1 а.с.135).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.09.2022, до ЄРДР за № 0000309 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, на підставі повідомлення військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 166).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.10.2022, ОСОБА_6 було фактично затримано 18.10.2022 о 15 год. 14 хв. у службовому приміщенні Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 2, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (т. 1 а.с. 161-165).

Відповідно до інформації КНП «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради, яка надана на запит слідчого, до ОСОБА_6 у період часу з 03.08.2022 по 18.10.2022 на диспетчерському пульті «103» оперативно-диспетчерського управління зафіксовано два виклики бригади екстреної медичної допомоги:

-09.09.2022 о 18:07 год. зареєстровано виклик бригади № 402 підстанції швидкої медичної допомоги Шевченківського району, за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі скарг, анамнезу та даних об`єктивного огляду пацієнту був виставлений попередній діагноз та госпіталізовано до КНП «Міська лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги» Запорізької обласної ради;

-06.10.2022 о 16:16 год. зареєстровано виклик бригади № 403 підстанції швидкої медичної допомоги Шевченківського району, за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі скарг, анамнезу та даних об`єктивного огляду пацієнту був виставлений попередній діагноз та госпіталізовано до КНП «Міська лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги» Запорізької обласної ради (т. 1 а.с. 203)

Згідно з довідками КНП «Міська лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги» Запорізької обласної ради від 20.10.2022, ОСОБА_6 був доставлений до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги:

- 09.09.2022 о 19:10 год. у приймальному відділенні встановлено діагноз «Ущемлена грижа. Алкогольне сп`яніння (клінічно)». Самовільно залишив приймальне відділення;

- 06.10.2022 о 17:11 год. у приймальному відділенні встановлено діагноз «Хронічний панкреатит, загострення. Алкогольне сп`яніння (клінічно)». Самовільно залишив приймальне відділення (т. 1 а.с. 206-207).

Отже, з досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів колегією суддів встановлено, що 12 травня 2022 року молодший сержант ОСОБА_6 , умисно, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території Запорізького району Запорізької області, свої обов`язки не виконував та час проводив на власний розсуд, до моменту повернення його у розташування військової частини, до 15 липня 2022 року, чим вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфікується судом за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, на підставі сукупності досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів, колегією суддів встановлено, що 04 серпня 2022 року молодший сержант ОСОБА_6 , умисно, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, маючи на меті ухилення від проходження військової служби, не з`явився до розташування військової частини та до моменту його затримання співробітниками правоохоронного органу, а саме до 18 жовтня 2022 року обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, чим вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфікується судом за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані невірно за ч. 4 ст. 408 КК України і їх слід перекваліфікувати на ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки обвинувачений не мав на меті ухилитися від військової служби, колегія суддів вважає непереконливими, виходячи з таких обставин.

У ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 , не заперечуючи того факту, що 04.08.2022 він зобов`язаний був повернутися до розташування військової частини після надання йому 1 дня відпустки, але на місце несення служби у цей день він не повернувся, зазначав, що наміру ухилятися від військової служби він не мав, бажав повернутися до виконання своїх військових обов`язків та наразі бажає продовжувати нести службу.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Кваліфікуючими ознаками дезертирства, у тому числі, є вчинення його в умовах воєнного стану.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_6 від проходження військової служби свідчить те, що він не повернувшись до військової частини 04.08.2022 після наданого йому вихідного дня, за 2 місяці і 14 днів самостійно не повернувся до місця несення служби, допоки його не було віднайдено представниками Військової служби правопорядку та затримано слідчим за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не намагався зв?язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування чи зазначити про намір повернутись до військової служби через певний час. Вказані обставини свідчать про те, що самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням, а не у зв`язку із його добровільним поверненням до військової служби, тобто протиправні дії ОСОБА_6 щодо дезертирства були припинені не з його волі.

Пояснення обвинуваченого про те, що на місце несення служби він не повернувся через те, що доглядав за своєю хворою матір`ю, не підтверджені стороною захисту жодним належним та допустимим доказом. Так, суду не надано доказів того, що мати обвинуваченого ОСОБА_6 у період з 04.08.2022 до 18.10.2022 мала хворобливий стан, через який потребувала стороннього догляду, у тому числі і від свого сина.

Доводи обвинуваченого про те, що він не переховувався та знаходився постійно за місцем свого проживання, самі по собі не свідчать про те, що він не мав наміру ухилятися від служби, оскільки за досить тривалий період, з 04.08.2022 до моменту його затримання 18.10.2022, він не здійснив жодних заходів з метою самостійного повернення на службу, до місця розташування військової частини, або хоча б повідомлення командира про поважні причини свого неприбуття до розташування військової частини. Крім того, з таких пояснень обвинуваченого суд робить висновок, що він помилково тлумачить вимоги чинного законодавства, оскільки на його думку з метою його повернення до місця розташування військової частини його повинні були шукати інші військовослужбовці за місцем його проживання.

Твердження обвинуваченого про те, що він не мав мети ухилитися від військової служби, а навпаки, має намір і у подальшому проходити військову службу, захищати Вітчизну, спростовуються його діями, зокрема, тим, що з моменту його призову за мобілізацією, з 15.03.2022, та до дня його затримання, 18.10.2022, а це 7 місяців та 3 дні, фактично виконував свій військовий обов`язок лише 2 місяці та 18 днів, а інший час він проводив на власний розсуд, поза межами військової частини. Більш того, у цей час за адресою його місця проживання двічі викликалася швидка допомога для ОСОБА_6 і після його огляду лікарями було двічі встановлено стан алкогольного сп`яніння (клінічно).

За таких обставин, колегія суддів не знаходить законних підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 є раніше судимою, за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності, особою, його судимості у встановленому законом порядку не погашені, за вчинені ним злочини відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, адже він знов вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби в умовах введеного в Україні воєнного стану, одружений, має двох неповнолітніх дітей, які з його слів проживають на даний час за кордоном, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, приймав участь в АТО, за місцем несення служби згідно зі службовою характеристикою характеризується негативно, за час служби до нього були застосовані стягнення у виді догани за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та суворої догани за втрату військового квитка, притягувався судом до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, під наглядом лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває, разом із тим, з 2000 року неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом, востаннє 27.09.2012, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України, є з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 408 КК України, судом не встановлено.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого, обставиною його щире каяття, про що сторона обвинувачення зазначала у обвинувальному акті за ч. 5 ст. 407 КК України, з таких підстав.

Як роз`яснено Верховним Судом у постанові № 199/6365/19. щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Матеріалами кримінального провадження не підтверджується факту щирого каяття ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та осуду ним своєї поведінки, оскільки через незначний проміжок часу він знову вчинив злочин аналогічного характеру, не повернувся на місце несення служби з відпустки. Самі по собі пояснення обвинуваченого, що він розуміє, що вчинив не правильно, не свідчать про те, що ОСОБА_6 дійсно усвідомив свої протиправні дії та бажає якимось чином виправити ситуацію, що сталася.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, беручи до уваги, що вчинений обвинуваченим військовий злочин в умовах воєнного стану свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої служби у Збройних Силах України, та як наслідок, може призвести до вчинення ним нових військових злочинів в умовах воєнного стану, колегія суддів доходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій статей, за якою кваліфікуються його діяння, у виді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст. 54 КК України особа, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

З огляду на обставини цієї справи, характер дій обвинуваченого та його особу, колегія суддів вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення військового звання «молодший сержант».

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

У даній конкретній справі колегія суддів не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 положень статей 69, 75 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, враховуючи обраний йому судом вид покарання та існування ризиків ухилення від виконання вироку суду, слід залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Враховуючи те, що згідно з протоколом затримання ОСОБА_6 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, 18.10.2022, після чого він утримувався під вартою на підставі відповідних судових рішень, строк відбування ним покарання слід рахувати саме з 18.10.2022, а строк попереднього ув`язнення обвинуваченого слід зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України та ч. 4 ст. 408 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 54 Кримінального кодексу України позбавити ОСОБА_6 військового звання «молодший сержант».

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з позбавленням військового звання «молодший сержант».

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання 18 жовтня 2022 року.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання час перебування його під вартою у якості запобіжного заходу, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження, які присутні у судовому засіданні, та не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який в судове засідання на проголошення вироку не прибув.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3