Дата документу 19.06.2023 Справа № 323/527/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/527/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/956/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку EASYCON,

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 19 червня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Василіве Республіка Татарстан, маючого середньо-спеціальну освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого місця проживання не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Оріхів Запорізької області, не одруженого, маючого неповну середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_10 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до 16 липня 2023 року включно задоволено. В ухвалі суд послався на дані про особи обвинувачених, тяжкість інкримінованого злочину, дійшов висновку про обґрунтованість заявленого прокурором клопотання та неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає призначенню покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_8 свою провину не визнає, вже довгий час перебуває під вартою, має тісні соціальні зв`язки, одружений, має двох неповнолітніх дітей, які потребують його піклування, має матір, яка потребує допомоги сина.

Зауважує, що твердження прокурора та суду щодо існування вказаних прокурором в клопотанні ризиків, є лише їх припущеннями.

Вважає, що судом не доведені підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак відсутні підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду, зазначає, що колегія суддів продовжила його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зважаючи на наведені захистом відомості про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_10 має стійкі соціальні зв`язки, не має можливості та умислу впливати на інших учасників процесу та розгляд справи в цілому. Тривалий час тримається під вартою, а тому вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з часом не можуть зберігатися, а лише зменшуються.

Крім того, суд не врахував долучену захисником до матеріалів справи медичну документацію про наявність у ОСОБА_10 тяжкого захворювання, яке потребує негайного лікування.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що ризики перешкоджання розгляду справи чи можливості скоєння нових кримінальних правопорушень з боку ОСОБА_10 збереглися та продовжують існувати.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_10 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити та обрати відносно підзахисного ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у виді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила доводам апеляційної скарги, вказуючи на наявність матеріалів кримінального провадження, по якому на даний час суд вивчає докази. Крім того, зауважила на винесені судом першої інстанції ухвали відповідно до ст. 206 КПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, надіслав клопотання про проведення судового засідання без його участі, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 клопотань про особисту участь не подавали, питань про погіршення правового становища обвинувачених не йдеться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності адвоката ОСОБА_9 та обвинувачених, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання останніх винними, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а за вбивство при обтяжуючих обставинах - довічне позбавлення волі.

Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України поряд із очікуваним покаранням та відсутністю у обвинувачених сталих соціальних зв`язків, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів враховує кількість інкримінованих обвинуваченим злочинів за корисливим мотивом, що поряд з попередніми притягненнями обвинувачених до кримінальної відповідальності та відсутністю у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 офіційного працевлаштування та постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення ними іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема позицію, висловлену у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії», що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а саме домашнього арешту, суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченим. Не вбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, що підвищують суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинувачених, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційного скарги адвоката ОСОБА_7 щодо стійких соціальних відносин ОСОБА_8 у зв`язку з наявністю дружини та неповнолітніх дітей, колегія вважає неспроможними, оскільки стороною захисту не надано документально підтверджуючих доказів цьому.

Твердження в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 щодо не врахування судом першої інстанції наданої стороною захисту інформації про стан здоров`я ОСОБА_10 та тяжке захворювання, яке потребує негайного лікування, апеляційний суд вважає безпідставними з урахуванням реакції суду згідно ст. 206 КПК України щодо надання, у випадку необхідності, медичної допомоги.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги адвокатів в інтересах обвинувачених задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до 16 липня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4