ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1604/23 Справа № 226/316/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Кривий Ріг

14 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківської області, громадянина України, із повною середньою освітою, раніше не судимого, який не працює, не одружений, дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, із неповною середньою освітою (7 класів), раніше не судимого, який не працює, не одружений, дітей не має, зареєстрований та який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено їм покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі кожному.

Згідно до вироку суду, 6 листопада 2021 року у вечірній час доби, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходились у гаражі на території домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 піти до ОСОБА_11 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та розібратися з останнім з приводу його звинувачень ОСОБА_9 у крадіжці грошових коштів, на що ОСОБА_9 погодився. Після цього ОСОБА_8 взяв із будинку кухонний ніж, а ОСОБА_9 взяв із собою належний йому складний ніж, який зберігав при собі.

У цей же день 6 листопада 2021 року приблизно о 23:30 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прийшли до місця мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , де, зайшовши на територію подвір`я, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обмінялися ножами, які у них знаходилися при собі, та почали кликати ОСОБА_11 . Останній вийшов до них на вулицю і, перебуваючи на своєму подвір`ї, почав звинувачувати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у крадіжці грошових коштів та вимагати їх повернення. Обурившись такими висловами ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 . Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 і бажаючи їх настання, переслідуючи єдиний спільний умисел, спрямований на позбавлення життя, ОСОБА_8 дістав з кишені складний ніж, який заздалегідь приніс із собою для вчинення злочину та, тримаючи його у правій руці, перебуваючи за спиною ОСОБА_11 , умисно наніс останньому один удар ножем в область життєво важливого органу, а саме в область правої бокової поверхні шиї, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді різаної рани м`яких тканин правої бокової поверхні шиї.

Отримавши вказане поранення, ОСОБА_11 , з метою захисту свого життя, забіг у приміщення будинку та закрив за собою вхідні двері. Але ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили свій спільний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя ОСОБА_11 , вибили вхідні двері у будинку ОСОБА_11 та опинилися у коридорі цього будинку. Далі у коридорі будинку потерпілого ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , доводячи спільний умисел на позбавлення життя потерпілого до кінця, тримаючи складний ніж у правій руці, наніс ОСОБА_11 , який у цей час стояв обличчям до нього, один удар в область життєво важливого органу у живіт ліворуч, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота ліворуч, що проникає у черевну порожнину із пошкодженням великого сальника та тонкої кишки. Потім ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати спільний умисел на позбавлення життя потерпілого, тримаючи складний ніж у правій руці, наніс ним один удар ОСОБА_11 в область життєво важливого органу у ліву бокову поверхню шиї, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани м`яких тканин лівої бокової поверхні шиї у нижній третині, та один удар ножем в область лівого кута рота ОСОБА_11 , спричинивши колото-різану рану м`яких тканин верхньої та нижньої губи лівого кута рота, проникаючу у порожнину рота.

У цей же час ОСОБА_9 , переслідуючи єдиний спільний із ОСОБА_8 умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, тримаючи кухонний ніж у правій руці, умисно наніс ОСОБА_11 , який у цей момент знаходився по відношенню до нього лівою стороною тулуба, один удар в область життєво важливого органу у грудну клітину, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення лівої заднє-бокової поверхні грудної клітини проникаюче у ліву плевральну порожнину. Далі ОСОБА_9 продовжив реалізовувати спільний із ОСОБА_8 умисел, тримаючи кухонний ніж у правій руці, наніс ним ОСОБА_11 один удар в область життєво важливого органу шию потерпілого, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді різаної рани м`яких тканин передньої поверхні шиї у верхній третині. Отримавши вказані поранення від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_11 з метою захисту свого життя почав оборонятися та закривати обличчя та шию лівою рукою. У цей момент ОСОБА_9 продовжив реалізовувати спільний із ОСОБА_8 умисел і, тримаючи кухонний ніж у правій руці, наніс ОСОБА_11 два удари в область зовнішньої поверхні лівого передпліччя, спричинивши, таким чином, потерпілому різані рани м`яких тканин зовнішньої поверхні лівого передпліччя у верхній третині його.

Побачивши, що потерпілий ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень впав на підлогу та не рухається, розуміючи, що довели до кінця свій спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення кримінального правопорушення. Однак ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свій злочинний умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , вчинений за попередньою змовою групою осіб, до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі, бо хоча і виконали усі дії, які вважали за потрібне для доведення злочину до кінця, однак наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 не досягли, оскільки останній своєчасно отримав медичну допомогу.

У результаті умисних спільних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 були спричинені наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення лівої заднє-бокової поверхні грудної клітини, проникаюче у ліву плевральну порожнину без ушкодження внутрішніх органів, яке ускладнилося підшкірною розповсюдженою емфіземою м`яких тканин грудної клітини, лівобічним відкритим ненапруженим пневмогемотораксом (проникнення повітря та крововилив у ліву плевральну порожнину об`ємом 30 мл); колото-різане поранення живота ліворуч, що проникає у черевну порожнину з пошкодженням великого сальника та тонкої кишки, яке ускладнилося кровотечею у черевну порожнину об`ємом 50 мл. Вказані тілесні ушкодження, як кожне окремо, так і в своїй сукупності, за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя у момент спричинення.

Крім того у результаті умисних спільних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 також спричинені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана м`яких тканин верхньої та нижньої губ у лівого кута рота, проникаюча у порожнину рота; колото-різана рана м`яких тканин лівої бокової поверхні шиї у нижній третині її без пошкодження органів шиї та магістральних судин; різана рана м`яких тканин передньої поверхні шиї у верхній третині її, розташована на рівні верхнього краю щитоподібного хряща без пошкодження органів шиї та магістральних судин; різана рана м`яких тканин правої бокової поверхні шиї на межі верхньої та середньої третини її, горизонтально розташована донизу на 3,7 см від правого кута нижньої щелепи без пошкодження органів шиї та магістральних судин; різана рана м`яких тканин зовнішньої поверхні лівого передпліччя у верхній третині його, вертикально розташована без пошкодження магістральних судин; різана рана м`яких тканин зовнішньої поверхні лівого передпліччя у верхній третині його, горизонтально розташована без пошкодження магістральних судин. Ці тілесні ушкодження, як взяті кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, які потребували для свого загоєння термін понад шість днів, але не більше як три тижні.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Димитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому мінімальне покарання. Зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_8 не було умислу на вбивство потерпілого, оскільки він попросив викликати швидку допомогу потерпілому та, відповідно, була вчасно надана медична допомога потерпілому, що підтверджується показами свідка ОСОБА_12 , яка є сестрою обвинуваченого. Вважає, що обвинувачені пішли з будинку потерпілого після того, як переконались, що потерпілий ОСОБА_11 живий та самостійно став виходити з будинку. На думку захисника, у разі існування умислу у обвинувачених на позбавлення життя потерпілого, цей умисел був би реалізований і ніщо не заважало досягти мети цього умислу, натомість, обвинувачені самостійно припинили свої дії. Звертає увагу, що із 8 тілесних ушкоджень - 6 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а 2 тілесні ушкодження - є тяжкими, але ж вони не призвели до неповоротної чи часткової втрати здоров`я чи каліцтва у потерпілого.

На вказаний вироку суду захисник ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Димитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_9 не було умислу на вбивство потерпілого, оскільки на момент надання потерпілому медичної допомоги, потерпілий ОСОБА_11 був у свідомості, самостійно рухався та розмовляв. На думку захисника, у разі існування умислу у обвинувачених на позбавлення життя потерпілого, цей умисел був би реалізований і ніщо не заважало досягти мети цього умислу. Вважає, що відсутні будь-які докази, щоб стверджувати про наявність кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є законними та скасуванню не підлягає. Просить вирок залишити без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення. Вважає, що судом не допущено ніяких порушень вимог КПК України, які б тягнули за собою скасування вироку, оскільки дана оцінка всім доказам, перевірені всі доводи захисників, про що докладно викладено у вироку.

Потерпілий ОСОБА_11 до Донецького апеляційного суду не з`явилась, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційних скарг захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , але категорично заперечив намір вбивати потерпілого. Суду пояснив, що 06.11.2021 року приблизно о 12 годині ночі він із ОСОБА_14 пішли до потерпілого ОСОБА_11 уточнити ситуацію щодо грошей. Коли вони прийшли до потерпілого, той почав казати, що вони вкрали у нього гроші, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою. Він дав потерпілому ляпас. Коли потерпілий на нього кинувся, на вулиці біля хвіртки він наніс йому удар ножем, куди саме не пам`ятає. Ще один раз вдарив потерпілого ножем у будинку у прихожій. Кількість ударів зазначає приблизно, оскільки загальну кількість їх наразі не пам`ятає. Розкладний ніж, яким вдарив потерпілого, належав йому, він носив його весь час із собою у куртці, мав звичку вертіти його у руці. Так і у цей вечір ножа тримав в руці у складеному вигляді, крутив його між пальцями, а розклав його перед нанесенням потерпілому удару на вулиці. ОСОБА_15 перебував поруч. У нього також був ніж. Чи спричиняв якісь тілесні ушкодження ОСОБА_15 потерпілому пригадати не може, але той махав рукою. Після нанесення удару у будинку вони пішли з дому. Коли вийшов на вулицю, побачив сестру, яку попросив викликати швидку для потерпілого, а потім із ОСОБА_15 розійшлись кожний у свій бік. Від потерпілого вони пішли через ситуацію, яка склалась, а також через відсутність зв`язку, він пішов додому щоб викликати ОСОБА_16 швидку. За часом всі події відбулись дуже швидко. Він погоджується із кількістю нанесених ним ударів потерпілому, зазначених в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_9 суду пояснив, що 06.11.2021 року до потерпілого із ОСОБА_17 вони пішли щоб дізнатись про висловлювання потерпілого щодо крадіжки, нібито, ними у нього грошей. Прийшли до потерпілого, аід час розмови між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_17 наніс потерпілому ляпас, потерпілий висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, проявляв агресію. Потерпілий забіг у будинок, він з переляку та згарячу у будинку потерпілого ударив його ножем. Ніж взяв на тумбочці в коридорі у будинку потерпілого. Пам`ятає, що наносив удар у праву руку потерпілого, іншого не пригадує. Бачив як один удар наніс ОСОБА_17 , чи бив ще потерпілого ОСОБА_17 не пам`ятає. Вони злякались того що накоїли, вийшли з будинку потерпілого і пішли кожний у своєму напрямку. Коли уходили потерпілий стояв на ногах. Вбивати потерпілого або наносити йому смертельні поранення він не хотів. Через кісту у голові в нього слабка пам`ять і він погано пам`ятає події.

Потерпілий ОСОБА_11 суду І інстанції пояснив, що він знайомий із обвинуваченим ОСОБА_19 біля двох років, вони перебували у дружніх стосунках. Обвинуваченого ОСОБА_15 до подій взагалі не знав. Десь о 23 годині пізньої осені 2021 року до нього додому прийшли обвинувачені ОСОБА_15 і ОСОБА_17 . Він у цей момент був тверезий. Обвинувачені мали загальмовану мову, вели себе неадекватно, їх хитало, кидало. Йому здалось, що вони перебували у стані наркотичного сп`яніння. Обвинувачені прийшли несподівано, про зустріч вони не домовлялись. На вулиці перед будинком у двох метрах від входу у будинок протягом 30 хвилин вони спілкувались, курили. Про що розмовляли не пам`ятає, оскільки пройшов значний проміжок часу з подій. Напередодні ОСОБА_20 перебував у нього у гостях і після його відвідування зникли гроші 300 гривень, які лежали під монітором у шафі у зальній кімнаті його будинку. Його син повідомив, що бачив як ОСОБА_21 брав ті гроші. Тому під час розмови із ОСОБА_15 і ОСОБА_17 він спитав ОСОБА_17 де поділись його гроші у сумі 300 гривень. ОСОБА_17 сказав ОСОБА_15 зателефонувати з приводу грошей і той пішов телефонувати за кут будинку. У цей момент ОСОБА_17 мовчки наніс йому у шию зліва ззаду середньої сили удар ножем. Він забіг додому, зачинив за собою двері і тримав їх руками з внутрішньої сторони, а обвинувачені ОСОБА_17 і ОСОБА_15 обидва ззовні тиснули на двері, а потім зняли їх з навісів. Двері впали, він опинився від них по праву сторону стоячи. У цей момент ОСОБА_15 розкладним ножем вдарив його у ліву частину шлунку. Він впав на правий бік. ОСОБА_17 , також, ножем, вдарив його у ліву частину грудної клітини і кут рота з лівої сторони. Далі він відчув удар в шию зліва і правий бік, але хто з обвинувачених бив не пам`ятає. Він впав, а ОСОБА_15 і ОСОБА_17 вибігли з будинку. Він піднявся і дістався будинку сусідів навпроти у двохстах метрах від його будинку та попросив викликати швидку. Сусіди зателефонували якимось своїм знайомим і вже ці знайомі жінки ромської національності викликали йому швидку допомогу. Хто саме з жінок викликав швидку не знає. Протягом всієї події ніхто нікому нічого не казав, не пояснював. Лише ОСОБА_20 кричав ОСОБА_15 : «ОСОБА_38, давай делай» (російською). Події з моменту першого удару у шию і до моменту, коли обвинувачені вибігли з будинку, тривали не менше п`яти і не більше десяти хвилин. У кожного з обвинувачених був свій ніж, один з них розкладний. Інший ніж він не пам`ятає. Він не дуже чітко пам`ятає хронологію та кількість нанесених йому ударів, але травми йому були нанесені у шию, рот, шлунок, груди і правий бік. З поведінки і дій обвинувачених він зрозумів, що вони хотіли позбавити його життя. Але чому обвинувачені так вчинили йому не зрозуміло. Раніше жодних конфліктів між ним та ОСОБА_17 не відбувалось. Він ніколи раніше не бачив у ОСОБА_22 з собою ніж. Питання про гроші він підняв лише при описаній зустрічі. До цього часу ні з ОСОБА_17 , ні будь з ким іншим він це не обговорював. Також він нікому не розказував, що підозрює ОСОБА_17 у викраденні грошей. Наразі обвинувачених він простив і не наполягає для них на суворій мірі покарання.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право на справедливий суд, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому частиною 2 вищевказаної статті Конвенції встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Більше того, в справі «Барбера і МессегуеХабард проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 статті 6 вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання доведеності винуватості слід врахувати, що даний обов`язок чи стандарт доказування є презумпцією невинуватості, визначеною ч. 2 ст. 17 КПК України. Тлумачення даного терміну КПК України не містить. Між тим, при вирішенні питання доведеності винуватості поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» враховує правові позиції Верховного суду, викладені у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15 та у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к.

Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Що свідчить, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає наявність сукупності обставин справи, встановлених під час судового розгляду, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з відсутністю умислу на позбавлення життя потерпілого, на думку колегії суддів, їх вина повністю підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

На думку колегії суддів, суд І інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення потерпілого, свідків, матеріали кримінального провадження, які в повній мірі підтверджують провину обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Так, свідок ОСОБА_23 , яка доводиться обвинуваченому ОСОБА_8 матір`ю, суду пояснила, що близько опівночі рік тому, коли вона перебувала у себе їй зателефонувала дочка ОСОБА_12 і повідомила, що ОСОБА_8 , пробігаючи по вулиці, де перебувала дочка на той час, сказав, що ОСОБА_24 погано, треба викликати швидку. Коли прибігла на цю вулицю там вже стояла швидка, яку, як потім їй повідомила дочка, викликала саме вона, та ОСОБА_25 . Потерпілий стояв на дорозі неподалік свого будинку і тримався за бік. На ньому вона бачила кров, він піднімав одяг і вона бачила ножове поранення. Вона спитала потерпілого що сталось і той відповів, що був ОСОБА_26 та « ОСОБА_27 », маючи на увазі ОСОБА_15 , його хтось вдарив. Причину конфлікту вона не знає.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що десь о 12 годині ночі наприкінці 2021 року вона йшла від подруги додому та побачила брата ОСОБА_21 , який біг зі сторони АДРЕСА_4 , і той попросив її викликати швидку для сусіда ОСОБА_28 , повз будинок якого вона щойно пройшла. Вона спитала що сталось, але брат відповів: «Потім». Вона підійшла до будинку потерпілого біля якого сидів сам потерпілий ОСОБА_29 , на його обличчі була кров і він тримався за бік. Потерпілий попросив викликати швидку та забрати дитину, яка залишалась у будинку. Із свого телефону із номером НОМЕР_1 вона викликала швидку, забрала дитину та пішла додому.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснила, що вона працює фельдшером на станції невідкладних станів. На чергуванні у листопаді 2021 року диспетчер передала виклик до будинку АДРЕСА_5 . Коли на швидкій вони під`їхали до будинку, вона побачила хлопця, який сидів під забором, перебував у свідомості, у нього були різані рани шиї, проникаюче поранення грудної клітини. Вони надали йому медичну допомогу та доставили у лікарню. На питання що сталось, хлопець нічого не повідомив, взагалі нічого не розказував про обставини події. На вулиці, крім працівників швидкої та потерпілого, нікого не було. Оскільки у них немає повноважень визначати стан потерпілих, не може зазначити чи перебував потерпілий у стані алкогольного сп`яніння. Чи мались такі ознаки візуально, не пам`ятає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази наведених свідків, які підтверджують лише подію даного злочину але, які не були безпосередніми свідками події.

Згідно з показами свідка ОСОБА_31 , які він надав в суді І інстанції він зізнався, вбачається, що він вигадав всі покази, які він надавав в ході досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року наголошує, що при оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції також обґрунтовано поклав в основу вироку письмові докази, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та з поясненнями наведених свідків, які є послідовними, логічними.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 07.11.2021 року, під час огляду території домоволодіння та безпосередньо самого приміщення будинку виявлені нашарування речовини бурого кольору у вигляді потьоків, плям різної форми на: внутрішній стороні вхідної хвіртки; бетонній доріжці, яка веде до будинку; біля кута будинку; килимі та лінолеумі у веранді будинку; на лінолеумі, яким покрита тумба та кріслі, розташованих у коридорі будинку. З лівої сторони від входу у коридор будинку під стіною виявлені дерев`яні двері зняті з петель та обперті на стіну.

Безпосередньо у день події правопорушення 07.11.2021 року у приміщенні хірургічного відділення МЦМЛ вилучений одяг потерпілого ОСОБА_11 , а саме: чоловіча куртка чорного кольору, чорна чоловіча кофта, чоловічі камуфльовані штанах сірого, синього та білого кольорів на яких є пошкодження та сліди речовини бурого кольору.

Із виписки із спеціального журналу обліку осіб, які звернулися до закладу охорони здоров`я із тілесними ушкодженнями кримінального характеру КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» вбачається, що ОСОБА_11 07.11.2021 року надана медична допомога і встановлений діагноз: проникаюче ножове поранення грудної клітини, різані рани шиї, передпліччя, обличчя.

Суд правильно послався на підтвердження вини обвинувачених на висновок експерта № 178 від 30.12.2021 року, згідно до якого, на тілі потерпілого ОСОБА_11 встановлені наступні тілесні ушкодження:

А) Колото-різане поранення лівої заднє-бокової поверхні грудної клітини, проникаюче у ліву плевральну порожнину, без ушкодження внутрішніх органів, яке ускладнилося підшкірною розповсюдженою емфіземою м`яких тканин грудної клітини, лівобічним відкритим ненапруженим пневмогемотораксом (проникнення повітря та крововилив у ліву плевральну порожнину об`ємом 30 мл). Це поранення починається колото-різаною раною, розташованою горизонтально на шкірі лівої заднє-бокової поверхні грудної клітини на рівні восьмого ребра по задній пахвовій лінії, від якої проходить рановий канал у напрямку ззаду наперед, зліва направо і знизу догори, та проникає у ліву плевральну порожнину, де і сліпо закінчується. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета, який володів колючо-ріжучими властивостями, яким і міг бути клинок ножа, по лівій заднє-боковій поверхні грудної клітини у напрямку ззаду наперед, зліва направо і знизу догори, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя у момент спричинення.

Б) Колото-різане поранення живота ліворуч, що проникає у черевну порожнину, з пошкодженням великого сальника та тонкої кишки, яке ускладнилося кровотечею у черевну порожнину об`ємом 50 мл. Це поранення починається колото-різаною раною, горизонтально розташованою на шкірі лівої бокової поверхні живота доверху на 4,5 см від верхнього краю лівої клубової кістки між передньою та середньою пахвовими лініями, від якої проходить рановий канал у напрямку спереду назад і зліва направо, та проникає у черевну порожнину, з формуванням пошкодження жирової клітковини великого сальника та тонкої кишки, де і сліпо закінчується. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета, який володів колючо-ріжучими властивостями, яким і міг бути клинок ножа, по лівій боковій поверхні живота у напрямку спереду назад і зліва направо, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя у момент спричинення.

В) Колото-різана рана м`яких тканин верхньої та нижньої губи у лівого кута рота, проникаюча у порожнину рота, її рановий канал проходить у напрямку спереду назад, зверху донизу. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета, який володів колючо-ріжучими властивостями, яким і міг бути клинок ножа, по верхній та нижній губі у лівого кута рота у напрямку спереду назад і зверху донизу.

Г) Колото-різана рана м`яких тканин лівої бокової поверхні шиї у нижній третині її, яка розташована вздовж внутрішнього краю лівого кивального м`язу, від котрої проходить рановий канал у напрямку зліва направо і зверху донизу, майже вертикально крізь кивальний м`яз, де і сліпо закінчується, без пошкодження органів шиї та магістральних судин. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета, який володів колючо-ріжучими властивостями, яким і міг бути клинок ножа, по лівій боковій поверхні шиї у напрямку зліва направо і зверху донизу.

Д) різана рана м`яких тканин передньої поверхні шиї у верхній третині її, розташована на рівні верхнього краю щитоподібного хряща, без пошкодження органів шиї та магістральних судин. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета шляхом ковзання та стиснення, який володів ріжучими властивостями та мав гостре лезо, яким і міг бути клинок ножа, по передній поверхні шиї.

Е) Різана рана м`яких тканин правої бокової поверхні шиї на межі верхньої та середньої третини її, горизонтально розташована донизу на 3,7 см від правого кута нижньої щелепи, без пошкодження органів шиї та магістральних судин. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета шляхом ковзання та стиснення, який володів ріжучими властивостями та мав гостре лезо, яким і міг бути клинок ножа, по правій боковій поверхні шиї.

Ж) Різана рана м`яких тканин зовнішньої поверхні лівого передпліччя у верхній третині його, вертикально розташована, без пошкодження магістральних судин. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета шляхом ковзання та стиснення, який володів ріжучими властивостями та мав гостре лезо, яким і міг бути клинок ножа, по зовнішній передній лівого передпліччя.

З) Різана рана м`яких тканин зовнішньої поверхні лівого передпліччя у верхній третині його, горизонтально розташована, без пошкодження магістральних судин. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета шляхом ковзання та стиснення, який володів ріжучими властивостями та мав гостре лезо, яким і міг бути клинок ножа, по зовнішній передній лівого передпліччя.

Тілесні ушкодження, вказані у пунктах В,Г,Д,Е,Ж,З як взяті кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, як котрі потребували для свого загоєння термін понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).

Тілесні ушкодження, вказані у пунктах А,Б,В,Г,Д,Е,Ж,З утворилися незадовго до звернення гр-на ОСОБА_11 за медичною допомогою 7 листопада 2021 року. Згідно показань гр-на ОСОБА_11 , дані щодо механізму спричинення йому тілесних ушкоджень, розкритого потерпілим при судово-медичному огляді його, не суперечать механізму, розкритому лікарем судово-медичним експертом, а саме те, що вони виникли у результаті неоднократної цілеспрямованої дії сплощеного предмета, який володів колючо-ріжучими та ріжучими властивостями, шляхом удару, ковзання та стиснення по відповідним анатомічним ділянкам та поверхням тіла потерпілого.

08.11.2021 року за фотознімками потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 які 06.11.2021 року, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , спричинили йому тілесні ушкодження ножем в область тулуба, шиї та обличчя.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.11.2021 року, за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_9 09.11.2021 року у кущах на землі біля невеликої річки на відкритій ділянці місцевості неподалік будинку АДРЕСА_1 працівниками поліції був виявлений ніж із металу сірого кольору із пластиковою ручкою чорного кольору, пофарбовану фарбою коричневого кольору. Рукоять ножа пошкоджена, 2 частини зсунуті у бік леза, кріплення рукояті та металевої частини спереду біля леза відсутні. Присутній ОСОБА_9 розказав, що на цій ділянці він викинув ніж, яким спричинив удар потерпілому на ім`я ОСОБА_29 , коли тікав з місця злочину. Цей ніж йому передав його друг ОСОБА_21, коли вони йшли до потерпілого з метою провчити його. Цим ножем він наніс удар потерпілому у бік тулуба, наніс 2 удари, ніж при цьому тримав у правій руці. У той же день ОСОБА_9 показав місце біля терикону неподалік вулиці Челюскіна у місті Мирнограді, де він зняв свій одяг та викинув його після вчинення злочину, коли втікав із ОСОБА_21. Працівниками поліції з правої сторони від стежки виявлені джинсові штани синього кольору вивернуті назовні.

Відповідно до протоколу огляду від 09.11.2021 року, ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції кофту синього кольору, сірі джинси та чорні туфлі, в яких він був одягнений у момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому 06.11.2021 року. Під час огляду ОСОБА_8 пояснював, що саме ці кофта, джинси та туфлі були на ньому у момент, коли вони разом із ОСОБА_32 спричинили тілесні ушкодження ножем знайомому ОСОБА_16 . На манжеті правого рукава кофти були сліди крові, чия то була кров пояснити не може, або його, або ОСОБА_28 . Вказані плями крові він намагався витерти.

За наслідками проведених судово-імунологічних експертиз (висновки експертів № № 8, 9, 10, 11, 12, 13 від 19.01.2022 року і 26.01.2022 року) та судово-цитологічних експертиз (висновок експерта № 136 від 29.12.2021 року, № 137 від 29.12.2021 року) встановлено, що на вилучених предметах, речах потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_33 та ОСОБА_15 , змивів рук, підньогтьового змісту з рук обвинувачених, походження крові від ОСОБА_8 не виключається, присутність крові ОСОБА_9 можлива лише у якості домішки до крові ОСОБА_11 або ОСОБА_8 .

Відповідно до слідчого експеримент від 10.11.2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , останній розповів про обставини скоєння злочину та механізм спричинення ножових поранень потерпілому ОСОБА_34 .

В ході слідчого експерименту від 10.11.2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , останній розповів про обставини скоєння злочину та механізм спричинення ножових поранень потерпілому ОСОБА_34 .

Відповідно до слідчого експерименту від 24.01.2022 року за участі потерпілого ОСОБА_35 , останній пояснив, що 06.11.2021 року до нього додому прийшов ОСОБА_36 та хлопець на ім`я « ОСОБА_37 », прізвища якого він не знає. Він вийшов до них покурити. Вони удвох перебували під дією чогось, щось вживали. Коли він перебував до них спиною, ОСОБА_21 вдарив його правою рукою у шию з правої сторони якимось гострим предметом, він його відштовхнув. «ОСОБА_37» стояв позаду ОСОБА_21 . Він злякався і забіг у будинок, зачинив двері. В цей час ОСОБА_17 та ОСОБА_37 виштовхували двері і вони знялися із петель. Він нахилився правим боком на крісло. Далі ОСОБА_17 зайшов у коридор і наніс йому один удар ножем в область живота зліва та в область шиї зліва і крикнув «ОСОБА_39, делай!» (російською). До нього підійшов ОСОБА_37 та наніс удар ножем в область лівого боку. Він закривався лівою рукою і той попав йому по руці. Також у цей момент хтось попав йому по обличчю ножем. Потім вони втекли, а він піднявся та пішов до сусідів викликати собі швидку. Ніж вони один одному не передавали, у кожного був свій ніж.

За висновком експерта № 4 (додатковий) від 26.01.2022 року згідно показань ОСОБА_11 та підозрюваних ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , дані щодо механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, розкритому усіма при проведенні слідчих експериментів за їх участю, не суперечать механізму, встановленому лікарем судово-медичним експертом, а саме те, що вони виникли у результаті чисельної цілеспрямованої дії сплощеного предмета, який володів колючо-ріжучими та ріжучими властивостями, шляхом удару, ковзання та стиснення по відповідним анатомічним ділянкам та поверхням тіла потерпілого.

Таким чином, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується протоколами огляду місця події, протоколами слідчих експериментів із обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_11 , проведеними на досудовому розслідуванні, експертними дослідженнями про кількість та характер спричинених ушкоджень, показами свідків та потерпілого, іншими добутими під час досудового слідства доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені докази є належними, допустимими, достовірними, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Що стосується доводів обвинувачених та їх захисників про відсутність умислу на вбивство потерпілого та доводи захисника ОСОБА_6 про необхідність кваліфікації дій засуджених за ч. 2 ст. 121 КК, колегія суддів зазначає наступне..

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України передбачає наявність прямого умислу, коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або непрямого умислу, коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Якщо особа діяла з умислом на вбивство, тривалість часу, що пройшов з моменту заподіяння ушкоджень до смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має (п. 22 ППВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров 'я особи» від 7 лютого 2003 р. № 2).

Колегія суддів погоджується з доводами суду І інстанції, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в нічний час доби, а саме о 23:30 годині, обравши знаряддями вчинення злочину ножі, розуміючи та усвідомлюючи про велику ймовірність того, що при їх застосуванні може бути заподіяна смерть людині. Тобто обвинувачені принесли із собою два ножі, приготувавши їх для застосування перед тим, як зайти у будинок потерпілого, і, тримаючи їх напоготові, що підтверджується протоколом слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_8 , який вказав, що перед тим як зайти у дім вони помінялись ножами, ОСОБА_9 сховав ніж у рукав куртки, а він свій тримав у правій руці.

Після того як обвинувачені, прийшовши додому до потерпілого, покликали потерпілого на вулицю поговорити, при цьому, обвинувачений ОСОБА_8 майже одразу, перебуваючи за спиною у потерпілого, ножем наніс йому удар у шию. Потерпілий, намагаючись врятуватись, відштовхнувши ОСОБА_8 , забіг у будинок, але обвинувачені, не залишили місце події, продовжуючи свої дії, маючи намір закінчити умисел на вбивство, рухаючись одночасно, вдвох вибили вхідні двері, зайшли в дім, де по черзі, за короткий проміжок часу, переважаючи у своїй чисельності нанесли потерпілому чисельні ножові поранення, у тому числі, у життєво важливі органи. При цьому потерпілий не вчиняв ніяких дій спротиву або на протидію обвинуваченим, не мав при собі ніяких предметів на свій захист або для нападу на обвинувачених, не міг залишити місце події, оскільки обвинувачені перекривали єдиний вихід із будинку.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачені із самого початку діяли як співвиконавці: злагоджено, послідовно і швидко. Це свідчить про наявність єдиної спільної мети та попередню домовленість між ними на вчинення дій, які їм інкриміновані.

Також обвинувачені у сукупності завдали потерпілому щонайменше вісім колючо-ріжучих ударів, у тому числі, у ділянки шиї, грудної клітини, черевну порожнину, тобто, у місця розташування життєво важливих органів, які відносятьсь до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння. Саме дії обвинувачених знаходяться у прямому причинному зв`язку із отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями. Смерть потерпілого ОСОБА_11 не настала лише через своєчасне надання йому медичної допомоги.

Доводи апеляційних скарг, що саме на прохання обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 була викликана швидка медична допомога, не є обгрунтованими, оскільки безпосередньо після спричинення ножових поранень потерпілому, жодний із обвинувачених не залишився на місці події, не надав йому жодної допомоги і не пересвідчився у стані потерпілого до прибуття швидкої.

За таких обставин, на думку колегії суддів, зазначені письмові докази, на які послався суд у своєму вироку, підтверджують умисел у обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на умисне вбивство потерпілого, у зв`язку з виникненням неприязних відносин. Однак ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свій злочинний умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , вчинений за попередньою змовою групою осіб, до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі, хоча і виконали усі дії, які вважали за потрібне для доведення злочину до кінця, проте наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 не досягли, оскільки останній своєчасно отримав медичну допомогу.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , що, нібито, відсутні будь-які докази, щоб стверджувати про наявність кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб», є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними належними доказами, в тому числі поясненнями самих обвинувачених під час проведення слідчих експериментів за їх участю, згідно до яких вони змістовно пояснили як вони готувались до скоєння інкримінованого їм злочину.

Колегія суддів вважає доведеним поза розумних сумнівів, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скоїли інкримінований їм злочин, а саме закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений за попередньою змовою групою осіб, що підтверджено наведеними у вироку суду І інстанції та в даній ухвалі показами свідків, письмовими доказами, яким надана належна правова оцінка.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, міра покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відносяться до особливо тяжких злочинів, конкретних обставин справи, даних про їх особи, які вину визнали частково, раніше не судимі, не одружені, не працювали, негативно не характеризувалися за місцем мешкання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції у виді 10 років позбавлення волі кожному, є саме таким.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних про особи обвинувачених, колегією суддів не знайдено підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень КПК або КК України, які б тягли за собою скасування вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Судді: