КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на рахунки ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (), які відкриті в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478), саме: НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , НОМЕР_1 .

Зупинено видаткові операції з грошовими коштами, що знаходяться на вищевказаних рахунках ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК», за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету та виплати заробітної плати.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Представник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.

Зокрема, вважає, що слідчим суддею порушено положення ст.ст. 132, 170, 173 КПК України, внаслідок чого зроблено необґрунтований висновок про наявність підстав для арешту майна.

Також, зазначає, що органом досудового розслідування не було здобуто жодних належних та достатніх доказів, що грошові кошти ПрАТ «Полтавський ГЗК» є речовим доказом в межах даного кримінального провадження, підлягають конфіскації, спеціальній конфіскації або можуть бути арештовані з метою забезпечення цивільного позову. Грошові кошти ПрАТ «Полтавський ГЗК» не є майном підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, оскільки Товариство є третьою особою, щодо майна якої вирішено питання про арешт.

Зауважує, що слідчим суддею застосовано в ухвалі некоректне формулювання щодо накладення арешту не на кошти, а на банківські рахунки, більш того не визначено, у якій саме сумі накладається арешт.

Наполягає, що безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів, тому подальше застосування арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і неіндивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою - збереження речових доказів.

Крім того, представник вказує, що накладений арешт фактично обмежує здійснення Товариством правомірної підприємницької діяльності. При цьому необхідність застосування саме такого способу арешту майна не підтверджується фактичними обставинами, оскільки органом досудового розслідування не було встановлено будь-яких фактів, що можуть вказувати, що незастосування арешту грошових коштів призведе до будь-яких інших негативних наслідків. Оцінка впливу арешту на діяльність підприємства взагалі не проводилась.

Зазначається в апеляційній скарзі і про необґрунтованість пред`явленої головному бухгалтеру ПрАТ «Полтавський ГЗК» ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України та відсутність доказів на підтвердження завдання будь-якої шкоди державі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, другим відділом детективів захисту економіки у фіскальній сфері Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 жовтня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001415, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом умисного заниження службовими особами суб`єктами господарської діяльності у період 2018-2021 років податкового зобов`язання з рентної плати за користування надрами, що призвело до фактичного ненадходження до Державного бюджету України коштів в особливо великих розмірах, а також за фактом службового підроблення.

02 лютого 2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на рахунки ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (), які відкриті в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478), саме: НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001415про накладення арешту на рахунки ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК», які відкриті в АБ «Укргазбанк», слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладених в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову старшого детектива другого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки Українивід 02 лютого 2023 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Посилання представника на те, що арешт майна призводить до порушення господарської діяльності товариства, хоча і заслуговують на увагу, проте не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, зважаючи на те, що хоча застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Твердження представника щодо пред`явлення ОСОБА_9 необґрунтованої підозри у даному випадку є безпідставними, зважаючи на те, що арешт на вищевикладене майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі представника не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для арешту вищевказаного майна.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на рахунки ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК», які відкриті в АБ «Укргазбанк», врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, якщо вказані особи доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на рахунки ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (), які відкриті в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478), саме: НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/4012/23 Справа №11-сс/824/2509/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1