Провадження №11-кп/824/2992/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Болотня, Іванківського району, Київській області, громадянина України, розлученого, працюючого в ФАВР ПАТ «Київгаз» на посаді електрогазозварника-врізальника САР №3, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Цим же вироком прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 20.12.2013 Києво-Святошинським районним судом винесено рішення (справа №369/207/13-ц, провадження №2/369/3845/13) відповідно до якого відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського районного суду, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення частини огорожі, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов`язання пересадити дерева.

У подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 оскаржено вказане судове рішення до Апеляційного суду Київської області.

Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 26.03.2014 (справа № 22-ц/780/1347/14), яке відповідно до ст. 319 ЦПК України набрало законної сили з моменту проголошення, рішення Києво-Святошинського районного суду від 20.12.2013 - скасовано і ухвалене нове, відповідно до якого ОСОБА_8 зобов`язано усунути перешкоди ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у користуванні земельною ділянкою площею 0,2036 га за адресою: буд. АДРЕСА_2 шляхом перенесення паркану та знесення частини огорожі ОСОБА_8 в сторону земельної ділянки, якою він користується відповідно до вимірів технічної документації із землеустрою згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_11 серії ЯИ № 495251. Разом з цим, рішенням зобов`язано ОСОБА_8 зняти хвіртку з паркану ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

06.05.2014 за заявою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Києво- Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/207/13-ц видано виконавчі листи про зобов`язання ОСОБА_8 усунути перешкоди ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у користуванні земельною ділянкою площею 0,2036 га за адресою: буд. АДРЕСА_2 .

12.05.2014 на підставі вказаних виконавчих листів та заяв стягувачів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 державним виконавцем ВДВС Києво- Святошинського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень: НОМЕР_1, стягувач ОСОБА_9 та НОМЕР_2 стягувач ОСОБА_11

19.06.2014 державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_8 направлено вимогу про виконання рішення суду в строк до 24.06.2014, а в подальшому 16.07.2014 ОСОБА_8 направлено повторно вимогу про виконання рішення суду в строк до 28.07.2014 року.

Відповідно до актів державного виконавця від 11.08.2015 та 20.10.2016 під час примусового виконання рішення суду ОСОБА_8 самостійно не виконав рішення суду, у зв`язку з чим державним виконавцем 25.09.2015 було скеровано до Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області подання про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, своїми діями ОСОБА_8 , з 26.03.2014 по теперішній час, будучи ознайомленим із рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.03.2014, достовірно знаючи, що його зобов`язано усунути перешкоди ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у користуванні земельною ділянкою площею 0,2036 га за адресою: буд. АДРЕСА_2 шляхом перенесення паркану та знесення частини огорожі в сторону земельної ділянки, якою він користується відповідно до вимірів технічної документації із землеустрою згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_11 серії ЯИ № 495251, маючи реальну можливість виконати судове рішення, по теперішній час умисно не виконує рішення Апеляційного суду Київської області від 26.03.2014 (справа № 22-ц/780/1347/14), яке відповідно до ст.319 ЦПК України набрало законної сили.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить його змінити в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що відповідно до ч.3 ст.12 КК України (станом на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення), кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, відносилось до злочинів середньої тяжкості.

Згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України (станом на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 умисно не виконував рішення суду з 26.03.2014 по дату направлення акту до суду 20.11.2017. Судом першої інстанції винесено вирок 30.01.2023. Таким чином, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, на момент винесення вироку у даному кримінальному провадженні збіг строк давності.

За таких умов вбачається, що під час здійснення судового розгляду, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, повинен був призначити покарання та звільнити від нього на підставі ч.5 ст.74 КК України, однак цього не зробив, чим не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_11 подано заперечення, в яких вони просять залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора.

Мотивуючи свої доводи вказують, що злочин, вчинений ОСОБА_8 є триваючим і продовжується досі, а рішення суду не виконано, а отже в даному випадку положення п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України не підлягають застосуванню.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому вона просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, на підставі ст.49 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишити без розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку клопотання, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, потерпілого, який просив відмовити в задоволенні клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в клопотанні, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст.284-288 КПК України).

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили (ст.532 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є триваючим та органом досудового розслідування та судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.1 ст.382 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, відповідно до ст.12 КК України у редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином середньої тяжкості, відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких.

Згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості Чинні положення п.3 ч.1 ст.49 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIIIпередбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї статті.

Стаття 49 КК України не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів.

Проте судова практика сформувала підходи щодо особливостей обрахування строків давності триваючих злочинів, відповідно до яких, такі злочини є закінченими з моменту припинення вчинення діяння або з моменту настання події, яка виключає його вчинення (наприклад добровільне виконання винним своїх обов`язків, з`явлення з повинною, затримання органами влади тощо).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 24 квітня 2017 року постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_13 закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №369/207/13-ц виданого 06.05.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області та констатовано неможливість виконання судового рішення без участі боржника. Це обумовило необхідність вирішення питання про притягнення винного до відповідальності протягом установленого ст.49 КК України строку давності за відповідний злочин.

З огляду на вказане, оскільки із моменту закінчення виконавчого провадження минуло п`ять років, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, не вчинив нового кримінального правопорушення та висловив згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Доводи потерпілих щодо неможливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, оскільки рішення суду у цивільній справі залишається не виконаним, є необґрунтованими. Адже такий підхід явно не відповідає цілям, які переслідував законодавець при визначенні строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності за ті чи інші злочини. Відповідно до національного законодавства строк давності не застосовується лише до окремих злочинів проти основ національної безпеки України та проти миру й безпеки людства.

Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 слід залишити без розгляду та роз`яснити потерпілим їм право звернення із цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що колегією суддів задоволене клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, наслідком чого є закриття кримінального провадження, перевірка доводів апеляційної скарги колегією суддів не проводилась і рішення по поданій апеляційній скарзі не ухвалювалось.

Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: