Справа № 953/2590/21
н/п 1-кп/953/254/23
"10" травня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, із середньою освітою, який зареєстрований та фактично проживає адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146 КК України, -
Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу
Прокурор просив продовжити обвинуваченому строку запобіжного заходу з підстав наявності ризиків передбачених п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, подавши клопотання.
Обвинувачений та захисник проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, подавши клопотання про його заміну на домашній арешт. Обвинувачений зазначив, що обвинувачення є необґрунтовано, будується лише на неправдивих показах потерпілої, ризики заявлені прокурором є недоведені, у нього наявні міцні соціальні зв`язки, він не збирається переховуватися від суду та впливати на потерпілу, у нього наявна хвора мати яка перебувала на його утриманні.
При розгляді клопотання судом враховується, що обвинувачений має постійне місце проживання де проживає із матір`ю, працездатний, однак ніде не працює належних доказів суду не надано (наказ, трудова книжка), обвинувачується у вчинені, в тому числі особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покаранні до 12 років позбавлення волі, раніше судимий: 1)13.10.2000 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.141, ст.102, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, із застосуванням ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) відстрочено виконання покарання на 2 роки та призначено штраф у розмірі 680 грн.; 2) 18.09.2001 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) приєднано покарання від 13.10.2000 Московського районного суду м. Харкова та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; 3) 08.12.2005 Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 81 КК України, 14.07.2008 звільненого від відбуття покарання умовно-достроково на не відбутий строк в 1 рік 3 місяці та 8 днів; 4) 28.12.2011 Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.153,ч.2 ст.152, ч.1 ст.187, ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України приєднано не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 08.12.2005, звільненого 30.06.2017 року у зв`язку із відбуттям строку покарання, не має міцних соціальних зав`язків. Доказів наявність у обвинуваченого дочки - свідоцтво про народження, актовий запис, суду не надано.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені у обвинувальному акті, зокрема що ОСОБА_5 незаконно позбавив волі неповнолітню потерпілу, зґвалтував її, раніше вже судимий за зґвалтування, на думку суду, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема здоров`я та недоторканість людини, що у відповідності до ст.3 Конституції України є однією із найвищих соціальних цінностей в Україні.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду.
Наявність не знятих та непогашених судимостей вчинених проти власності із застосуванням насильства, а також проти статевої свободи та недоторканості особи, відсутності законних джерел доходів, свідчить про можливість обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення.
Показання обвинуваченого, що він офіційно був працевлаштований до його затримання, належними доказами, зокрема наказом про прийняття на роботу, запису в трудовій книжці або договору, суду не надано.
З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним існування ризику передбаченого п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховатися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які на теперішній час не зменшились.
Таким чином, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст.178 КПК України, а саме: пред`явлене обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у скоєні злочинів, його вік, репутацію, відсутність роботи та міцних соціальних зав`язків, наявність ризиків передбачених п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Наявність у обвинуваченого матері, не є підставою для зміни йому запобіжного заходу. Доказів того, що матір перебувала на утриманні обвинуваченого суду не надано. Доказів наявності неповнолітньої дитини не надано.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, зокрема домашній арешт. Однак, враховуючи існування встановлених ризиків та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, а також введення на території України воєнного стану, що унеможливлю повний контроль кордонів України, застосування більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим, внаслідок чого клопотання обвинуваченого заводженню не підлягає.
Разом з тим, хоча ОСОБА_5 звинувачується, у вчинені кримінальних правопорушень із погрозою застосуванням насильства, суд з урахуванням пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, його майнового та сімейного стану, віку , ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також терміну перебування під вартою, вважає за необхідне визначити йому заставу .
Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені , в тому числі особливо тяжкого злочину.
За для гарантування виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з урахуванням зазначених обставин, а також неможливість тривалий час внести раніше визначений розмір застави, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 розмір застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 402600 грн. (2684 х 150) та вважає її достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
При цьому, в разі внесення застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 242, 243, 331, 332, 335 КПК України, суд, -
В задоволені клопотання обвинуваченого відмовити.
Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківській слідчий ізолятор" продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 08.07.2023 року.
При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_5 , з-під варти - звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) не відлучатися з м. Харкова, без суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4) утриматися від спілкування із потерпілою ОСОБА_6
5) здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі та попередити його про обов`язки забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки до суду, а також наслідки невиконання цих обов`язків.
Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченого до суду.
Попередити заставодовця, що в разі невиконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.
Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів, з моменту проголошення, а особі яка перебуває під вартою з моменту вручення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи .

Встановити строк дії ухвали з 10.05.2023р. по 08.07.2023р.

Суддя ОСОБА_1