Справа № 553/370/23
Провадження № 1-в/553/184/2023
У Х В А Л А

Іменем України

30.06.2023м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Полтава, освіта середня-спеціальна, не одружений, має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)», раніше судимий :

- 17.04.2012 Київським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.ст. 75, 76 КК України - іспитовий строк 1 рік;

- 29.12.2012 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.ст. 75, 76 КК України - іспитовий строк 2 роки;

- 22.04.2013 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, ст.ст. 75, 76 КК України іспитовий строк 2 роки;

- 28.07.2015 року Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, ст.ст.75, 76 іспитовий строк 3 роки;

- 21.06.2019 Київським р районним судом м. Полтави за ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.ст. 75, 76 КК України іспитовий строк - 3 роки;

засудженого 18.05.2022 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі.

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Ленінського районного суду міста Полтави із заявою про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. В обґрунтування заяви зазначає, що відбув строку призначеного покарання, за час відбування покарання здобув робітничу професію столяра, працевлаштований на виробництві, виконує роботи з благоустрою, заохочувався адміністрацією установи, провину у скоєному злочині визнає та щиро розкаюється, переглянув свою точку зору та світогляд на життя, зробив висновки.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» засуджений ОСОБА_7 заяву підтримав, просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Прокурор заперечував проти задоволення заяви про застосування умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України, так як на даний час підстави стверджувати, що ОСОБА_7 довів своє виправлення відсутні.

Представник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», у вирішенні справи покладався на розсуд суду, зазначив, що засуджений ОСОБА_7 , працевлаштований на виробництві установи в бригаді по пошиву одягу, у 2023 має два заохочення.

Суд, засудженого, заслухавши представника колонії, прокурора, перевіривши доводи заяви, надані матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Нормами ч. 2 ст. 81 та п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст. ст. 81, 82 КК України є:

- ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

- участь у суспільно-корисній праці;

- участь у виховних заходах;

- участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

- участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

- участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

- поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

- прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

- визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

- підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.

При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення ґрунтуватись не лише на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Слід ретельно з`ясувати той факт, що засуджений став на шлях виправлення, що вбачається із сукупності даних, а саме: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці тощо.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 18.05.2022 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 146, ч. 3 с т. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 20.06.2022.

Початок строку відбуття покарання 22.09.2020, кінець строку 22.09.2023 року.

Згідно характеристики засудженого та особової справи засудженого, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22.09.2020. За період перебування у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» характеризувався негативно. За допущені порушення установленого порядку відбування покарання 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 2 рази поміщався до карцеру, стягнення погашені у встановленому законом порядку.

З 29.07.2022 по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)». За час відбування покарання характеризується задовільно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався два рази (16.01.2023, 17.04.2023) за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

На виробництві працевлаштований в бригаді по пошиву одягу, до виконання поставлених завдань ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться дбайливо. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, роботи із самообслуговування, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, дотримується вимог пожежної безпеки.

Відповідно до статті 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційного виховного впливу «Правова просвіта», до реалізації програми ставиться задовільно.

Отримав спеціальність «столяр-будівельний» в Полтавському навчальному центрі (№64) при установі. Підтримує соціально-корисні зв`язки з батьками шляхом телефонних розмов.

Рішення комісії виправної колонії від 01.09.2022 відмовлено в зміні умов тримання (ст. 101 КВК України) як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії виправної колонії від 03.10.2022 відмовлено в зміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Термін застосування умовно-дострокового звільнення від покарання згідно ст.81 КК України не раніше призначеного строку покарання, а саме 22.12.2022. Рішенням комісії виправної колонії від 16.01.2023 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як особі, яка не довела своє виправлення.

В подальшому ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» питання щодо можливості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України не вирішувалось, з відповідним поданням установа до суду не зверталась. Представник виправної колонії в судовому засіданні пояснив це тим, що засуджений самостійно звернувся з відповідною заявою до суду.

Згідно з вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 18.05.2022 провину у скоєному злочині визнав повністю. За вироком стягнуто витрати за прорведення експертизи.

Згідно до степеню ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами частини 3 статті 81 Кримінального кодексу України, проте наразі застосування положень статті 81 Кримінального кодексу України є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Із встановлених судом обставин вбачається, що у поведінці ОСОБА_7 спостерігаються позитивні тенденції та останній стає на шлях виправлення, отримав спеціальність, працевлаштований на виробництві установи, у 2023 році два рази заохочувався (подяка), однак за увесь час відбування покарання поведінка засудженого не була стабільною та послідовною, про що свідчить наявність 6 стягнень на протязі 2021 та 2022 року, в тому числі 2 рази поміщався до карцеру, стягнення погашені у встановленому законом порядку.

На даний час неможливо переконливо стверджувати, що засуджений досяг необхідного ступеню виправлення, а лише можливо констатувати, що відбулися позитивні зміни в поведінці засудженого.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням комісії виправної колонії від 16.01.2023 відмовлено в застосуванні умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , як особі, яка не довела своє виправлення.

Наявність заохочень хоча і вказують на позитивні зміни у поведінці засудженого та може свідчити лише про те, що він стає на шлях виправлення, однак є недостатніми для висновку про його остаточне виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджений став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи наведені обставини, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення, у зв`язку з чим заява засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуючий: суддя ОСОБА_1