Дата документу 18.05.2023 Справа № 331/3420/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/926/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/3420/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Апатіти Мурманської області рф, проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 24.06.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду змінити, застосувати до нього не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід та визначити мінімальний розмір застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Свої вимоги мотивував тим, що він не був належним чином повідомлений про час розгляду клопотання прокурора, у зв`язку з чим не зміг належним чином підготувати свої доводи та заперечення. Крім того, на переконання апелянта, визначений розмір застави є непомірним та не відповідає його матеріальному стану. Обвинувачений понад два роки перебуває під вартою. Ризики, на які посилалась прокурор, вже не мають значення, а деякі взагалі відсутні.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк його тримання під вартою. При цьому встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу ризики продовжують існувати, а підстави для застосування більш м`яких запобіжних заходів відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, які відносяться до категорії тяжких, за вчинення яких передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності. Однак, у даному провадженні ОСОБА_7 знову обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, більш того, інкриміновані злочини вчинено через місяць після його звільнення з місця позбавлення волі, що безумовно свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів вважає доведеним ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати займатись протиправною діяльністю, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, вказаний ризик посилюється ще й тим, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законного та постійного джерела доходу не має, офіційно неодружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків, що свідчить про відсутність стримуючих факторів подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, дійшла висновку, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку, що передбачені ст. 177 КПК ризики продовжують існувати, а підстави для застосування до обвинуваченого жодного більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Колегія суддів ставиться критично до посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, щодо відсутньої можливості підготувати доводи та заперечення стосовно клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, з огляду на те, що під час розгляду даного клопотання обвинувачений приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Обвинувачений не був позбавлений можливості висловити свої доводи та заперечення, підтримати свою позицію та заявити відповідне клопотання. Проте, матеріали провадження відповідних заяв обвинуваченого ОСОБА_7 не містять. Крім того, обвинувачений скористався правом апеляційного оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо непомірного розміру застави, колегія суддів дійшла висновку, що визначений ОСОБА_7 розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК обов`язків та визначений із урахуванням положень п.2 ч.5 ст.182 КПК на основі всебічно з`ясованих обставин кримінального провадження.

Підстав для зміни розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд зауважує, що посилання обвинуваченого щодо тривалого тримання його під вартою не може бути беззаперечною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

На переконання колегії суддів, судове рішення про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4