Справа № 344/4932/22
Провадження № 11-кп/4808/303/23
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 24 червня 2023 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження досліджено речові докази, допитані свідки, крім одного свідка працівника поліції. Наголошує, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд не врахував, що свідок ОСОБА_10 30.09.2022 року надав пояснення про невинуватість його у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України.

Наголошує, що судовий розгляд справи практично завершено, а ризики, які наведені судом в рішенні є необґрунтованими.

Окрім того, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, які свідчать щодо зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вважає, що прокурором не наведено доказів наявності ризиків та не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо нього. Просить суд змінити запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою та зменшити розмір застави визначений судом.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувають матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_9 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 , ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 393 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави на строк до 26 червня 2022 року включно. В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого.

Судом зазначено, що в ухвалах Івано-Франківського міського суду про обрання та продовження запобіжного заходу, зазначено обставини, які послужили підставою для обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, із врахуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України. При цьому судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу ОСОБА_9 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував, що станом на розгляд клопотання триває судовий розгляд даного кримінального провадження, вказані обставини не змінилися, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, ризик переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлює про можливу неминучість покарання за вчинення вказаних злочинів, так як ОСОБА_9 , здійснював втечу з місць попереднього ув`язнення, по описаному факту внесено відомості до ЄРДР за № 0001520 від 30.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України; ризик знищити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 відомо їх мобільні номери телефонів та місця проживання, внаслідок чого може здійснювати фізичний та моральний тиск; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 , щодо якого 03 вересня 2021 року колегією суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 02 листопада 2021 року, під час дії запобіжного заходу вчинив нові корисливі кримінальні правопорушення.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Судом вказано, що при обранні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою, судом було визначено розмір застави згідно ч.3 ст.183 КПК України, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, яку може бути внесено як обвинуваченими, так і іншою особою в будь-який момент під час розгляду кримінального провадження, а отже визначено альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Таким чином, суд, оцінюючи в сукупності всі наведені вище обставини, а також те, що при зміні запобіжного заходу він може знищити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, переховуватися від суду або вчинити нові злочини, чи впливати на свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, а це може значно ускладнити розгляд справи по суті. Окрім того суд вважає, що застосування іншого запобіжного заходу, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Суд вважав, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ.

Суд зазначив, що обставин,які б давали підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому, або які більше не виправдовують таке тримання обвинуваченого під вартою стороною захисту не наведено і судом, в процесі судового розгляду, не встановлено.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави відносно обвинуваченого, достатності підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки він є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На думку суду апеляційної інстанції, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суд прийшов до висновку, що на час розгляду питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ризики, які раніше були підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави відносно обвинуваченого не відпали, а тому цей запобіжний захід підлягає продовженню.

Враховуючи вищевказані ризики, а також те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлює про можливу неминучість покарання за вчинення вказаних злочинів. Судом також прийнято до уваги, що ОСОБА_9 , здійснював втечу з місць попереднього ув`язнення, по описаному факту внесено відомості до ЄРДР за № 0001520 від 30.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України; п. 2 - знищити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; п. 3 - незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 відомо їх мобільні номери телефонів та місця проживання, внаслідок чого може здійснювати фізичний та моральний тиск; п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 , щодо якого 03 вересня 2021 року колегією суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 02 листопада 2021 року, під час дії запобіжного заходу вчинив нові корисливі кримінальні правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 є обґрунтованим.

Судом зазначено, що обвинувачений з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може знищити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, переховуватися від суду або вчинити нові злочини, чи впливати на свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, а це може значно ускладнити розгляд справи по суті. Окрім того суд вважав, що застосування іншого запобіжного заходу, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Суд прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_9 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави на строк до 26 червня 2022 року включно з визначенням застави в розмірі 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі - 148 860 (сто сорока восьми тисяч вісімсот шістдесяти) грн., на строк до шістдесяти днів до 26 червня 2022 року включно, який в подальшому судом вирішувалось щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не можу бути завідомо непомірним для нього.

Вищевказаний розмір застави є обґрунтованим і визначений з дотриманням вимог міжнародного та національного законодавства, з врахуванням тяжкості та обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та наявності ризиків, передбачених у статті 177 КПК України та того, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На думку колегії суддів, при визначенні підозрюваному розміру застави, належним чином враховано обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_9 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, та дійшов правильного висновку щодо розміру застави в межах 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі - 148 860 (сто сорока восьми тисяч вісімсот шістдесяти) грн. розмір якого був визначений станом на 2022 рік.

Вищевказаний розмір застави є обґрунтованим і визначений з дотриманням вимог міжнародного та національного законодавства, з врахуванням тяжкості та обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та наявності ризиків, передбачених у статті 177 КПК України та того, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі та під час розгляду кримінального провадження в апеляційній інстанції ОСОБА_9 не наведено обґрунтованих доводів щодо необхідності зменшення розміру застави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія судів не має можливості перевірити доводи сторони захисту про те, що сукупність досліджених судом доказів доводить безпідставність обвинувачення та свідчить про невинуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5