Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1564/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/1564/19 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 09 червня 2022 року, відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованого та проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_10 на його користь 32230 (тридцять дві тисячі двісті тридцять) грн матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн моральної шкоди, залишено без розгляду.

Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_10 на користь держави в особі КУ «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» Житомирської обласної ради 806 (вісімсот шість) грн 19 коп витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 , залишено без розгляду.

Судові витрати за проведення експертиз у розмірі 2714 грн 10 коп віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт, який згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, накладений ухвалою Богунського районного суду від 14.08.2018 на мотоцикл «Днепр-11», державний номерний знак НОМЕР_1 та вказаний транспортний засіб повернуто власнику або іншому законному володільцю.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування, згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він 12 серпня 2018 року близько 22 години, не маючи водійського посвідчення на право керування мотоциклом «Днепр-11», державний номерний знак НОМЕР_1 у складі мотоколяски, рухаючись по вул. Гринцевича у с. Левків, Житомирського району, порушив вимоги пунктів 1.10, 2.1 а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався у безпечності зміни напрямку руху його транспортного засобу, перед початком руху по узбіччю не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та наїхав на пішохода ОСОБА_8 , який рухався по правому узбіччю в попутному напрямку.

Внаслідок цієї ДТП пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних саден тім`яної ділянки голови, прикушених ранок язика, закритого уламкового перелому діафізів середньої третини обох кісток лівої гомілки, множинних саден правої гомілки та обох колінних суглобів, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2022 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з постановленням нового вироку, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання. Цивільний позов прокурора в інтересах лікувального закладу щодо стягнення з ОСОБА_10 витрат на лікування потерпілого у сумі 806 гривень 19 копійок задовольнити повністю. Витрати на проведення судових експертиз у сумі 2714 гривень 10 копійок стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не надано належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та знівельовано показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Вказує, що показання свідка ОСОБА_19 , яка була залучена на стадії судового розгляду стороною захисту, багато в чому суперечать показанням більшості свідків та мають бути критично оцінені. Посилається на те, що судом безпідставно визнано недопустимими доказами висновки судової експертизи технічного стану транспортного засобу №3/1044 від 01.02.2019 та комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №19-3/100 від 27.02.2019. Звертає увагу, що речовий доказ мотоцикл, отримано у встановленому законом порядку, вилучено під час проведення огляду місця події та в подальшому постановою слідчого визнано речовим доказом, на який згідно ухвали слідчого судді було накладено арешт, а тому посилання суду на те, що мотоцикл певний час зберігався у батька потерпілого не спростовує висновків експертних досліджень. Зазначає, що безпідставним є посилання суду на те, що докази, отримані на підставі дослідження мотоцикла «Днепр-11» є недопустимими, оскільки у них вказані різні кольори мотоцикла та його окремих складових частин, у зв`язку з тим, що огляд місця події проводився у темну пору доби в умовах штучного освітлення, тому слідчим могло бути неправильно сприйнято колір бризговика мотоколяски. Додатково зазначає, що у протоколі огляду місця події від 12.08.2018, висновках судової експертизи технічного стану транспортного засобу №3/1044 від 01.02.2019 та комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №19-3/100 від 27.02.2019 вказано, що досліджено мотоцикл з номерним знаком « НОМЕР_2 ». Вважає, що судом було перекручено показання потерпілого в тій частині, як він був повернутий до мотоцикла у момент контакту з ним. Звертає увагу, що згідно показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 вони бачили шматок джинсової тканини із шортів потерпілого на рамі мотоцикла.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_11 зазначає, що оскаржуваний вирок також підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Звертає увагу, що суд вказав, що винуватість обвинуваченого не доводиться доказами, дослідженими у суді, водночас судом визнано недопустимими доказами висновки судової експертизи технічного стану транспортного засобу №3/1044 від 01.02.2019 та комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №19-3/100 від 27.02.2019, що позбавило суд можливості дійти висновку про наявність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу з доповненнями, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, пояснення представника потерпілого, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності і достатності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тому відповідно до положень п.2 ч.1 ст.373 КПК України за пред`явленим обвинуваченням його слід виправдати.

Однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_10 вищевказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та прийшов до передчасного висновку, про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке кваліфікується як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, суд надаючи оцінку доказам у вироку зазначив, що під час досудового розслідування було порушено порядок передачі на зберігання мотоцикла у складі мотоколяски, не надано доказів визнання вказаного мотоцикла речовим доказом та накладення арешту на цей мотоцикл, у зв`язку із чим визнав недопустимими доказами висновок експертизи технічного стану мотоцикла №3/1044 від 01.02.2019 року та висновок комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи №19-3/100 від 27.02.2019 року на підставі доктрини плодів отруєного дерева, а також з підстав суперечності між висновком експерта №3/1044 від 01.02.2019 року та ілюстративною таблицею до нього в частині кольору мотоколяски та пошкодження чи цілісності дерев`яного настилу. Крім того, місцевий суд обґрунтував висновок про невинуватість обвинуваченого невідповідністю показів потерпілого висновкам експерта та неспроможністю його показань щодо часу та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до правового висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 08 жовтня 2019 у справі № 639/8329/14-к, при вирішенні питання щодо допустимості доказів, суд має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За відсутності такого обґрунтування посилання на ст. 87 КПК України для визнання доказу недопустимим є непереконливим.

Отже, положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Як вбачається із матеріалів провадження, в ході огляду місця події 12.08.2018 року слідчим вилучено мотоцикл марки «МТ», р/н НОМЕР_1 в складі мотоколяски червоного кольору (а.п.204-214 т.1).

В подальшому, 12.08.2018 року вказаний мотоцикл під розписку був переданий ОСОБА_13 , батьку потерпілого, який зобов`язувався його зберігати до вирішення питання по факту ДТП, що підтверджується відповідною розпискою останнього (а.п.263 т.1).

Суд першої інстанції встановив порушення вимог ст.100 КПК України та п.13 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (далі Інстрнукції), п.19 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі Порядку), оскільки батько потерпілого не мав жодного процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні, а тому не міг нести відповідальність за його цілісність та належне збереження.

Однак, суд першої інстанції, не зазначив, яким чином ці обставини свідчать про порушення фундаментальних прав і свобод особи обвинуваченого або ж ставить під сумнів сам факт вилучення мотоцикла з місця дорожньо-транспортної пригоди, на що вплинуло чи могло вплинути зберігання транспортного засобу у батька потерпілого, чи могло таке зберігання призвести до негативних наслідків, в тому числі до зміни конструкції транспортного засобу, чи були на транспортному засобі ушкодження, які у зв`язку із таким зберіганням зазнали змін, що в своїй сукупності могли вплинути на встановлення об`єктивної істини у справі, яким чином порушення порядку зберігання речового доказу вплинуло на питання доведеності винуватості (невинуватості) ОСОБА_10 та наскільки це порушення перешкодило прийняти законне й обґрунтоване судове рішення у провадженні.

Колегія суддів зазначає, що в кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження, що судом першої інстанції зроблено не було.

До того ж, твердження суду про відсутність ухвали слідчого судді, яка б підтверджувала накладення арешту на вказаний мотоцикл та доказів про визнання згаданого мотоцикла речовим доказом, як підстави визнання його недопустимим є неспроможними.

Як встановлено колегією суддів, постановою слідчого від 13.08.2018 року вказаний мотоцикл у складі мотоколяски визнано речовим доказом, та, окрім того, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.08.2018 року на нього у складі з мотоколяскою накладено арешт, що підтверджено в ході апеляційного розгляду відповідними доказами наданими прокурором.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до ч.2 ст.84 КПК України постанова прокурора про визнання речовим доказом та ухвали слідчого судді не є самостійним джерелом доказів, у зв`язку з чим її не було долучено до матеріалів судового провадження, та як наслідок не було досліджено під час судового розгляду.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що ні стороною захисту, ні судом, окрім як під час ухвалення вироку в нарадчій кімнаті, не ставилося під сумнів законність визнання слідчим речовим доказом мотоцикла у складі мотоколяски та накладення арешту на нього слідчим суддею.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б вказували на те, що сторона захисту наполягала на відсутності доказів про визнання мотоцикла у складі мотоколяски речовим доказом. Крім того, від сторони захисту не було жодних запитів, клопотань стосовно ознайомлення та приєднання до матеріалів провадження ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказане майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду не містить належного посилання на обставини, які необхідно встановити для застосування ч. 1 ст. 87 КПК України при визнанні мотоцикла у складі мотоколяски недопустимим доказом, а формальне посилання суду, без аналізу наслідків таких порушень, на не дотримання вимог ст.100 КПК України та п.13 Інструкції, п.19 Порядку суд апеляційної інстанції вважає непереконливим для визнання доказу недопустимим.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що застосовуючи правило частини 1 статті 87 КПК в частині визнання недопустимими похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в доказі, що визнаний ним недопустимим відповідно до частини 1 статті 87 КПК.

Висновком судової експертизи технічного стану мотоцикла №3/1044 від 01.02.2019 року, встановлено, що на момент ДТП гальмівна система переднього колеса мотоцикла «МТ» у складі мотоколяски знаходилась у технічно непрацездатному стані. Гальмівна система заднього колеса, кермове обладнання, ходова частина мотоцикла знаходились у технічно справному стані. Окрім того, на момент ДТП зовнішні світлові прилади мотоцикла знаходились у працездатному стані при цьому світлові прилади мотоколяски були несправні. Будь-яких технічних несправностей деталей і систем, які впливають на безпеку руху та могли привести до створення аварійної ситуації й виникнення ДТП, не виявлено.

Згідно висновку комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи №19-3/100 від 27.02.2019, окрім описаних тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого, експертами було встановлено, що зіставляючи висоту розташування перелому обох кісток лівої гомілки приблизно на відстані 27-28 см від підошвенної поверхні та 28-32 см висоту розташування передньої труби рами мотоколяски, а також пошкодження дерев`яного настилу та розлому його складових елементів сконцентрованих в передній його частині, травмоутворюючою частиною мотоцикла могла бути передня труба рами мотоколяски. У момент первинного контакту з вказаною частиною мотоцикла потерпілий знаходився в вертикальному чи близькому до нього положенні та первинна травмуюча дія прийшлася в ділянку лівої гомілки з послідуючою придачею тілу кінетичної енергії та відкиданням його на дерев`яний настил мотоколяски.

В цій частині є слушними доводи прокурора з приводу того, що висновки суду щодо того, що мотоцикл зберігався певний час у батька потерпілого не спростовують вищевказаних висновків експертних досліджень.

Зокрема для проведення комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи №19-3/100 від 27.02.2019, основним чинником для надання висновку експертів були висота розташування тілесного ушкодження у потерпілого та висота передньої труби рами коляски мотоцикла «Днепр-11».

При цьому, вказана висота розташування рами залежить виключно від конструкції мотоцикла. Таким чином, незалежно від того, де б зберігався вказаний мотоцикл, на майданчику утримання транспортних засобів, чи у батька потерпілого, висота знаходження труби на рамі мотоцикла жодним чином би не змінилась, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Висновки суду також не містять належних обґрунтувань щодо будь-якого впливу на результати експертних досліджень технічного стану мотоцикла №3/1044 від 01.02.2019 року, які б зазнали змін саме у зв`язку із зберіганням транспортного засобу у батька потерпілого.

Заслуговують на увагу і апеляційні доводи прокурора в частині визнання судом недопустимими згаданих висновків експертизи ще й з підстав розбіжностей кольору рами мотоколяски та пошкодження дерев`яного настилу.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 12.08.2018 року, огляд розпочато о 23 годині 00 хвилин 12.08.2012 та завершено о 00 годин 30 хвилин 13.08.2018, тобто проведено у темну пору доби, також у п. 12 протоколу вказано, що на момент огляду умови освітлення - «темно, не освітлюється».

Очевидно, що огляд проводився в умовах штучного освітлення наявними у слідчого світовими пристроями. Свідки також підтвердили, що на місці події було темно, і вони використовували для освітлення телефони.

Колегія суддів враховує апеляційні доводи прокурора, що в умовах штучного освітлення слідчим могло бути неправильно сприйнято колір бризговика мотоколяски, у зв`язку із чим ним було вказано, що «вилучається мотоцикл з мотоколяскою червоного кольору».

В подальшому, як вбачається з матеріалів провадження, при проведенні експертом дослідження технічного стану транспортного засобу, останнім зафіксовано мотоцикл синього кольору із бризговиком світло-коричневого кольору.

В той же час судом не враховано, що при проведенні комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, експертами вказано, що досліджувався мотоцикл з мотоколяскою червоного кольору, оскільки саме таке формулювання задано слідчим у постанові.

Питання встановлених розбіжностей кольору рами мотоколяски та пошкодження дерев`яного настилу, не були предметом дослідження в ході судового розгляду, не оспорювалися учасниками провадження, можливість допущення описки слідчим з урахуванням конкретних обставин справи, а саме темної доби та відсутності освітлення, судом першої інстанції не перевірялось.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами кримінального провадження, в тому числі стороною захисту не оспорюється, що на відповідні експертизи, надавався саме той мотоцикл «Днепр», яким керував обвинувачений ОСОБА_10 , та який був вилучений в ході огляду місця події 12.08.2018 року, самими учасниками цієї слідчої дії результати проведеного огляду місця пригоди не заперечувалися.

Поза увагою суду першої інстанції лишилося також те, що як в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.08.2018 року, так і у висновках проведених у даному провадженні вищевказаних експертиз вказано, що вилучено (досліджено) мотоцикл з номерним знаком « НОМЕР_2 », що ідентифікує вказаний мотоцикл та усуває будь-які сумніви щодо його належності.

Окрім цього, суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 , не усунув суперечностей в показаннях допитаних свідків і потерпілого та не мотивував в своєму рішенні чому бере до уваги одні докази та відкидає інші.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 12.08.2018 року близько 21 години він їхав на мотоциклі додому та бачив потерпілого, який ішов у центр села Левків. Вдома він займався своїми справами потім переодягнувся та через 30 хвилин поїхав на мотоциклі до клубу. По дорозі у попутному напрямку побачив людину, яка лежала на узбіччі. Проїхавши 2-3 метри вперед він розвернув мотоцикл і коли під`їхав ближче, то зрозумів, що це потерпілий ОСОБА_8 , який лежав непритомний на правому боку. Він перевернув потерпілого на спину і побачив, що у нього зламана нога, тому вирішив посадити його на дерев`яний настил, який знаходився на рамі мотоколяски та завести додому. З метою посадити потерпілого у мотоколяску він звернувся до ОСОБА_21 , яка опинилась поруч, але через біль ноги їм не вдалося це зробити, тому вони поклали потерпілого на землю, при цьому підклавши під ногу дерев`яний настил. У зв`язку з несправністю акумулятора мотоцикла він та ОСОБА_22 не змогли його завести, тому відштовхали мотоцикл за 5 метрів від потерпілого та залишили на узбіччі. Після цього, він пішов до центру села, де зустрів хлопців, які мались допомогти йому завести мотоцикл. Повернувшись до потерпілого побачив батька останнього та працівників поліції. Батько потерпілого забрав мотоцикл до себе додому. До того ж пояснив, що пошкодження на рамі коляски утворились під час поїздки у ліс, де він працював.

Свідок ОСОБА_14 вказав, що він не був свідком ДТП, проте, коли почув крики, прибіг до місця ДТП та побачив ОСОБА_8 , який спирався на раму коляски мотоцикла, поряд був ОСОБА_23 та якісь жінки. Він допомагав зняти ОСОБА_8 з рами, але останній був зачеплений шортами за раму, внаслідок чого було відірвано шматок тканини. Також зазначив, що дерев?яний настил, який слугував дном на рамі мотоцикла, лежав попереду вказаного мотоцикла.

В той же час, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав оцінки показанням свідків ОСОБА_14 , який вказав, що дерев?яний щит, який слугував дном на рамі мотоцикла лежав попереду вказаного мотоцикла та був у розбитому вигляді, а також, що обвинувачений дуже швидко хотів покинути місце ДТП до приїзду працівників поліції,

Не надана оцінка аналогічним показанням інших свідків, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також не усунута суперечність між показаннями більшості свідків із показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_19 , не аргументовано чому надана перевага показанням останніх, та відкинуто показання ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Крім того, з незрозумілих причин не вірно відображено показання потерпілого, який вказав що незадовго до ДТП рухався по правому узбіччю прямо, проте як самого наїзду, так і чи обертався він на звук і світло мотоцикла він не пам`ятає, що не виключає, як стверджує сторона обвинувачення повернення потерпілим в момент зіткнення лівою частиною тіла до мотоцикла.

3 вказаного випливає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та поза увагою залишив вимоги закону, якими передбачено, що суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Як передбачено п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, вирішити усі заявлені клопотання сторонами кримінального провадження, врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 09 червня 2022 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити в суді першої інстанції новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :