№707/1212/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001042 від 23.04.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого вантажником складу у ТОВ «Тамако-Інвест», розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 11 квітня 2021 року близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у ході конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, наніс один удар правою рукою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в обличчя, в область правої щоки. Після чого схватив кухонний стілець та почав ним розмахуватися і при цьому наніс два-три удари стільцем в різні частини тіла та один удар стільцем по правій нозі, а саме по пальцям правої стопи, коли потерпіла намагалася захиститися. У подальшому схватив її за зап`ястя обох рук та штовхнув її спиною об стіну кімнати.

Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: травми першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальців; крововиливи обличчя, правого плеча та лівого плеча, правого передпліччя, правого стегна, які виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи, та відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/343 від 24.05.2021 відносяться: 1) травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальців відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; 2) крововиливи обличчя, правого плеча та лівого плеча, правого передпліччя, правого стегна, як в своїй сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Указані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України як середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) не визнав та показав суду, що 10 квітня 2021 року прийшов з роботи і ліг відпочивати. Прокинувся посеред ночі, уже 11 квітня 2021 року, оскільки дружина привела своїх подруг і вони почали випивати. Він раз зробив зауваження близько 03-ої години, потім знову зробив зауваження близько 05-ої години, але ОСОБА_11 сказала, щоб не відволікав її. Так вони і розійшлися. ОСОБА_12 залишилася ночувати, з ОСОБА_13 спала. Вранці він встав і пішов на роботу. Повернувся додому близько 14-ої години. Вдома була п`янка. Він зайшов у будинок, поїв, потім пішов у справах. Коли повернувся, вони ще сиділи, гуляли, музика грала гучно. Близько 18-ої години 30 хвилин розійшлися. Згодом, близько 20-ої години 30 хвилин, знову почала гучно грати музика. Він попросив ОСОБА_14 вимкнути музику, на що остання відповіла, що вона господиня в хаті, що хоче, те й робить. Він не стерпів, взяв телефон і розбив його об стінку. Ще вони з нею покричали і він пішов у свою кімнату. Потім ОСОБА_11 «вскакує» і починає його бити стільцем залізним: по обличчю (в праву частину), по плечах, по руках, по животу. Разів 3-4 ударила. Стілець тримала над голою. У той момент він сидів на ліжку та відбивався, як міг, потім устав, «відштовхнув її стільцем», вихватив його і «відкинув» убік на метр, можливо, менше. Стілець упав на підлогу. Чи зачепив при цьому ОСОБА_14 стільцем, не пам`ятає. Вона відійшла на метр. На цьому все. Вона пішла, прибрала зі столу, викликала швидку допомогу та поліцію. Під час бійки були присутні діти: ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Вони забігли відразу після ОСОБА_16 , у той момент, коли вона била його стільцем. Діти стояли, дивилися і кричали: «Що ти, мамо, робиш?», однак не втручалися.

На запитання суду, чому в ході судового розгляду він неодноразово зазначав про те, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) частково, оскільки потерпіла сама вдарилася об стілець, обвинувачений ОСОБА_7 відповіді не надав, а згодом, відповідаючи на запитання захисника, повідомив, що вину визнавав частково, оскільки розбив телефон і з цього розпочався конфлікт.

На запитання прокурора та суду обвинувачений вказав, що жодних тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив, при цьому зауважив, що «можливо, її стільцем зачепило, він не знає». Зачепити могло ліву сторону обличчя, грудей. Їх з потерпілою поліцейські допитували окремо. Медичним працівникам потерпіла скаржилась на те, що у дитини була депресія. На його думку, дитина просто плакала. ОСОБА_17 працівники спілкувалися з дитиною, але що саме робили, сказати не може, він при цьому присутній не був. Чи надавали вони медичну допомогу потерпілій, не бачив. Нікого тоді не госпіталізували. Наступного дня він поїхав і зняв побої, а коли в обідню пору повернувся додому, побачив, що потерпіла з дитиною збираються «в місто». Повернувшись під вечір з лікарні, потерпіла ішла накульгуючи, здається, на праву ногу, точно не пам`ятає. Тілесних ушкоджень на обличчі та руках потерпілої не бачив. Вона йому наносила удари лише стільцем, руками та ногами не наносила. Сторонніх людей, із якими у потерпілої могли виникнути конфлікти того дня, у них вдома не було.

Відповідаючи на запитання захисника, обвинувачений пояснив, що розбив телефон у кухні, після чого пішов у свою кімнату. Стілець, яким потерпіла наносила йому удари, стояв у його кімнаті. Коли стілець упав, потерпіла від болю не кричала, а обзивала його різними словами і пішла. Тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив і наміру зашкодити її здоров`ю не мав.

У судових дебатах та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що шкодує про те, що спровокував конфлікт. При цьому наголосив, що потерпілу він не бив і палець їй не ламав. Просив виправдати його, а в задоволенні цивільного позову відмовити.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, викладене вище обвинувачення підтверджується наступними доказами:

Так, потерпіла ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні 06 жовтня 2021 року показала, що станом на 11 квітня 2021 року її колишній чоловік ніде не працював і на підробітки не ходив. Того дня його ніхто не зачіпав, із своєї кімнати він спокійно виходив, заходив, на нього уваги ніхто не звертав. Потерпіла зауважила, що між ними неодноразово відбувалися конфлікти на ґрунті розподілу спільного майна, у зв`язку з якими вона викликала поліцію, але вперше з такими тяжкими наслідками. Так, 11 квітня 2021 року близько 14-ої години вона відпочивала із своєю подругою ОСОБА_18 та сусідкою ОСОБА_19 . Влаштували пікнік, смажили сосиски, шашлик. Разом з ними відпочивали близько 7-ми дітей. Лунала музика, її підключали за допомогою гіроборду. На колишнього чоловіка уваги не звертали. Близько 18-ої години 18-ої години 30 хвилин почали збиратися. Подруга ОСОБА_20 поїхала додому на таксі, а сусідка пішла додому. Після того, як вони пішли, вона стала усе прибирати. Занесла у будинок, а саме у кімнату, де вони з дітьми проживають, гіроборд з підключеним до нього своїм мобільним телефоном. Музики не вимикала і пішла у ванну кімнату. Вибігла із ванної кімнати на крик доньки та побачила, як її колишній чоловік схватив мобільний телефон і почав кидати ним об стіну. Поліна кричала: «Папа, не роби цього!», « ОСОБА_21 , навіщо ти це робиш?». Коли вона намагалася вихопити телефон, отримала удар рукою у обличчя, а саме у праву щоку. Потім він схопив кухонний металевий стілець і, тримаючи обома руками за ніжки, «кидався» ним у її бік. Правою ногою вона відбила стілець, після чого відчула дуже сильний біль та почула дуже сильний хрускіт. Всього отримала до трьох ударів стільцем. Вони приходилися на ногу, на плечі, на руки. В результаті отримала перелом пальця із зміщенням. Почала кричати. ОСОБА_13 дуже сильно плакала. Вона покликала сина, який у той час перебував у кімнаті, і попросила його викликати поліцію, бо колишній чоловік скручував їй руки у той момент і вона не мала можливості зробити це самостійно. Коли колишній чоловік зрозумів, що вони викликали поліцію і швидку допомогу, він залишив її у спокої. У дитини стався нервовий зрив. Конфлікт тривав близько години: із 19-ої до 20-ої години, точно не згадає.

На запитання прокурора потерпіла пояснила, що всі події відбувалися у кухні, ближче до кімнати її колишнього чоловіка. Після отримання ударів стільцем, вона хотіла вихопити цей стілець, щоб захиститися, але колишній чоловік знову наносив їй ним удари: спочатку ніжками, а потім спинкою. Він ніби «кидав» стільцем, тримав його і завдавав удари. При цьому потерпіла уточнила свої покази і зазначила, що момент побоїв бачили обоє дітей: син і дочка. Син вибіг на її крик. Тому кінець сварки відбувався на очах обох дітей. Геннадій узяв ОСОБА_13 на руки і намагався відштовхнути її колишнього чоловіка, який у той момент крутив їй руки. Тоді вона попросила сина викликати поліцію і на цьому все припинилося.

У відповідь на запитання захисника потерпіла зазначила, що все відбувалося у кухні, але кухня фактично з`єднана із кімнатою її колишнього чоловіка, тому фактично на межі двох кімнат. Коли вона вибігла із ванної кімнати, колишній чоловік у цей час перебував на кухні і кидав об стіну її мобільний телефон, ламав його, бив. Там же була і ОСОБА_13 . Свої дії він не пояснював. Коли схопив стілець, казав, що його все дістало, що йому набридло, але що саме дістало і що набридло, не говорив. Чого він вчинив бійку, вона не знає, його ніхто не зачіпав і з ним ніхто не розмовляв, приводу це все робити ніхто не давав. У ніч з суботи на неділю ніякої гулянки не було. Вони збиралися вдень. Садна передпліччя отримала від металевого бильця. 07 квітня 2021 року її побив ОСОБА_22 , а потім, 11 квітня 2021 року, - колишній чоловік. 07 квітня 2021 року ушкоджень правої стопи чи правої ноги вона не зазнала.

Відповідаючи на запитання обвинуваченого, потерпіла вказала, що не пам`ятає, щоб вона його била. Вона відбивалася і тілесних ушкоджень йому не наносила.

У подальшому, а саме 12 листопада 2021 року, потерпіла ОСОБА_10 звернулася до суду з клопотанням про проведення судових засідань без її участі у зв`язку з виїздом за кордон /т. 1 а.п. 164/.

Між тим, інтереси потерпілої продовжувала представляти адвокат ОСОБА_23 , однак у судовому засіданні, що відбулося 30 травня 2022 року, останню було виключено із учасників справи у зв`язку із закінченням строку дії договору про надання правової допомоги, укладеного між нею та потерпілою, після чого оголошено перерву до 12 липня 2022 року.

12 липня 2022 року /т. 1 а.п. 243/ та 26 серпня 2022 року /т. 2 а.п. 9-10/ потерпіла ОСОБА_10 скерувала на офіційну електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Судові засідання, призначені 12 липня 2022 року, 04 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року та 18 жовтня 2022 року, зважаючи на думку учасників справи, були відкладені саме у зв`язку з неявкою потерпілої.

Окрім того, 26 серпня 2022 року /т. 2 а.п. 13/ потерпіла ОСОБА_10 надіслала на офіційну електронну адресу суду клопотання про проведення судових засідань за її участю у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon", через особистий кабінет ОСОБА_24 .

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

У подальшому заяв, клопотань від потерпілої ОСОБА_10 на адресу суду не надходило.

Суд враховує судову практику щодо випадків змушеного судового розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілих і виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, п. 27, «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, п. 41).

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність у потерпілої зацікавленості у розгляді кримінального провадження та беручи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважав можливим за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести подальший судовий розгляд без потерпілої.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що у квітні 2021 року, у неділю, вони зідзвонилися із ОСОБА_26 і домовилися провести разом день, посмажити шашлики, сосиски. Близько 10-ої години 30 хвилин чи 10-ої години 40 хвилин вона приїхала до ОСОБА_16 . Ще прийшла сусідка ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_27 . Прізвище сусідки їй не відомо. Вони пішли до магазину, купили продукти. Прийшли ще сусідські діти. Вони підсмажили картоплю, сосиски. О 17-тій годині почали збиратися. Вона викликала таксі і поїхала додому. Коли уже спала, їй зателефонувала ОСОБА_11 , вся в сльозах, і сказала, що вона викликала поліцію і швидку допомогу для ОСОБА_13 . Пояснила, що ОСОБА_28 розбив її мобільний телефон, наніс їй удари, що вона вся в синцях, що в неї щось із ногою вона опухла, і що ОСОБА_13 дуже плаче у неї істерика.

На запитання прокурора свідок пояснила, що самого факту нанесення потерпілій тілесних ушкоджень вона не бачила. Коли телефонувала ОСОБА_11 , вона уже спала. Це було близько 21-години, чи, можливо, близько 22-ої години, точно сказати не може. Коли ОСОБА_11 їй телефонувала, вона попросила її дати слухавку комусь із працівників поліції, бо ОСОБА_11 дуже плакала, тому хотіла конкретну інформацію почути. У ОСОБА_16 того дня конфлікт був тільки з ОСОБА_29 . Під час пікніка конфліктів між потерпілою та обвинуваченим не було. Зі слів ОСОБА_16 , ОСОБА_29 проявляв агресію і до цієї ситуації. Через тиждень після події вона приїхала до ОСОБА_16 , у нею нога була в гіпсу, руки синього кольору, синці на обличчі. Як вона зрозуміла, передумовою конфлікту стало те, що ОСОБА_28 побив телефон ОСОБА_16 , став чіплятися до неї словесно, а потім наніс їй удари. Кількість ударів їй ОСОБА_11 не говорила.

У відповідь на запитання обвинуваченого свідок зазначила, що в ніч із суботи на неділю її у будинку ОСОБА_30 не було і ночувати у них вона не залишалася.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_31 пояснила, що 11 квітня 2021 року із своїми двома синами пішла до своєї подруги ОСОБА_10 . Відпочивали. Взяли пиво, сосисок підсмажили. Діти гралися. Потім пішли додому. Разом із ними ще була одна подруга ОСОБА_16 . ОСОБА_32 із ними не відпочивав. Спочатку він був вдома, потім кудись пішов, згодом повернувся. Ввечері, після того, як вони пішли додому, криків, шумів не чула, однак у ОСОБА_30 грала музика. Потім бачила, як приїхала швидка, забрала ОСОБА_14 із її дочкою. Сама не виходила. Наступного дня ОСОБА_11 їй зателефонувала, розповіла, що в неї трапилося, і попросила на таксі приїхати забрати її з лікарні. Вона викликала таксі і поїхала за нею. Бачила, що в неї були синці на руках і гіпс на нозі. Вдома ще допомогла їй зайти до будинку. Зі слів ОСОБА_16 , у неї був вдома конфлікт із чоловіком ОСОБА_33 . Непорозуміння сталося через те, що вона слухала музику, можливо, гучно. Він, здається, їй розбив телефон і вони почалися сваритися, потім він кинув на неї стільцем, через що у неї перелом ноги. Подробиць вона не випитувала.

Від допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_34 , зазначеного в обвинувальному акті, сторона обвинувачення відмовилася у судовому засіданні, яке відбулося 12 липня 2023 року.

За змістом ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

З огляду на не забезпечення стороною обвинувачення присутності під час судового розгляду свідка обвинувачення, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні.

Окрім того, стороні захисту було відмовлено у клопотанні про допит у судовому засіданні в якості свідка малолітньї ОСОБА_9 , яка перебуває за кордоном разом з матір`ю, з огляду на неможливість забезпечення її явки до суду та виконання вимог ст. 354 КПК України, а також відмовлено у допиті в якості свідка ОСОБА_35 , яка не була безпосереднім очевидцем події та, зі слів захисника, мала надати суду показання зі слів малолітньої ОСОБА_9 .

Показання потерпілої ОСОБА_10 , а також покази свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_25 , викладені вище, які попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, на думку суду, спростовують показання обвинуваченого про непричетність до скоєння інкримінованого йому злочину.

Суд констатує, що показання потерпілої ОСОБА_10 , а також покази свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_25 , є допустимими, об`єктивними, логічними, послідовними, правдивими і узгоджуються між собою та з іншими доказами, зібраними у межах кримінального провадження. Вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, і впливають на оцінку дій обвинуваченого та доводять вину обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині).

В цілому, даючи оцінку вказаним показам потерпілої та свідків, суд виходить з того, що дані покази отримані судом у встановленому законом процесуальному порядку, передбаченому ст.ст. 65, 66, 95, 96, 352, 353 КПК України, з дотриманням як їхніх процесуальних прав, так і прав обвинуваченого.

Свідки були допитані у судовому засіданні з додержанням принципу змагальності сторін та свободи в подані суду своїх доказів. Відтак, п.п. "d" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини порушено не було.

З урахуванням наведеного, покази потерпілої ОСОБА_10 , а також покази свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_25 , приймаються за основу при ухваленні вироку.

Крім того, викладене вище обвинувачення підтверджується іншими доказами та процесуальними рішеннями, які підтверджують їх допустимість та належність, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні у порядку, передбаченому ст.ст. 358, 359 КПК України, а саме:

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001042 від 23.04.2021, відповідно до якого 22 квітня 2021 року до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшла заява гр. ОСОБА_10 про те, що 11 квітня 2021 року близько 20-ої години 00 хвилин за адресою проживання: АДРЕСА_1 , під час конфлікту з колишнім чоловіком гр. ОСОБА_7 , останній умисно побив заявницю, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження, які відповідно до висновку спеціаліста СМЕ № 02-01/272 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості /т. 1 а.п. 69/;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 11.04.2021, згідно з яким ОСОБА_10 заявила, що 11 квітня 2021 року близько 20-ої години 40 хвилин в АДРЕСА_1 , її колишній чоловік ОСОБА_7 наніс їй тілесні ушкодження рукою в область обличчя та пошкодив ногу /т. 1 а.п. 70/;

- даними рапорту інспектора-чергового ЧЧ СМ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_37 від 12.04.2021, з якого вбачається, що 12 квітня 2021 року о 16-тій годині 36 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що лікар Погоріла повідомила, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено діагноз: перелом основної фаланги першого пальця правої ступні. Дата скоєння: 11 квітня 2021 року о 20-тій годині 00 хвилин. Пояснення: побив чоловік за місцем проживання. Буде направлятися додому. Звернулася самостійно /т. 1 а.п. 71/;

- постановою про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 23 квітня 2021 року /т. 1 а.п. 72-73/;

- постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 23 квітня 2021 року /т. 1 а.п. 74/;

- даними довідки травматологічного пункту, виданої черговим лікарем-травматологом КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», з якої встановлено, що ОСОБА_10 12 квітня 2021 року о 15-тій годині 40 хвилин звернулася до травматологічного пункту та їй встановлено діагноз: перелом основної фаланги першого пальця правої ступні. Обставини та час отримання травми: побив чоловік вдома /т. 1 а.п. 75/;

- даними висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/272 від 12 квітня 2021 року (заключна частина складена 14 квітня 2021 року), відповідно до якого у ОСОБА_10 мали місце ушкодження: травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальців; крововиливи обличчя, правого плеча та лівого плеча, правого передпліччя, правого стегна. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою, та відносяться: травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальців до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововиливи обличчя, правого плеча та лівого плеча, правого передпліччя, правого стегна, як в своїй сукупності, так і кожного окремо, - до категорії легких тілесних ушкоджень. Виставлений нейрохірургом діагноз: «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» не підтверджений клінічною картиною травми та інструментальними методами дослідження і тому згідно п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, вказаний діагноз при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається /т. 1 а.п. 76-77/;

- постановою про доручення здійснення досудового розслідування слідчою групою від 05 травня 2021 року /т. 1 а.п. 78-79/;

- заявою ОСОБА_10 про залучення до провадження як потерпілого від 06 травня 2021 року /т. 1 а.п. 80/;

- даними висновку експерта № 02-01/343 від 24 травня 2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 мали місце ушкодження: травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальців; крововиливи обличчя, правого плеча та лівого плеча, правого передпліччя, правого стегна. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи, та відносяться: травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальців до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововиливи обличчя, правого плеча та лівого плеча, правого передпліччя, правого стегна, як в своїй сукупності, так і кожного окремо, - до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , не є небезпечними для життя, як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні. Крововиливи на верхніх кінцівках можуть свідчити про можливий самозахист. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , не характерні для тих, які виникають від падіння з висоти власного зросту без надання тілу прискорення чи з наданням тілу прискорення з подальшим ударом об тверду поверхню. Виставлений нейрохірургом діагноз: «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» не підтверджений клінічною картиною травми та інструментальними методами дослідження і тому згідно п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, вказаний діагноз при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається /т. 1 а.п. 81-83/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2021 року, із відеозаписом до нього, що був проведений старшим слідчим-криміналістом відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області підполковником поліції ОСОБА_38 в приміщенні СУ ГУНП в Черкаській області, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_10 розповіла, що 11 квітня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 стався конфлікт, під час якого останній наніс їй тілесні ушкодження руками та стільцем. При цьому, ОСОБА_10 показала, як саме та куди були нанесені удари: удар правою рукою в праву частину обличчя; потім кинув стілець, який впав на праву ногу; схватив за кисті рук та сильно штовхнув об стіну. Також, по корпусу стільцем були поштовхом нанесені удари в область грудей. Конфлікт відбувся в кімнаті будинку. І лише після викрику: «Сину, викликай поліцію!», колишній чоловік припинив свої дії /т. 1 а.п. 84-94/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2021 року, із відеозаписом до нього, що був проведений старшим слідчим-криміналістом відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області підполковником поліції ОСОБА_38 в приміщенні СУ ГУНП в Черкаській області, у присутності бабусі ОСОБА_39 та психолога ОСОБА_40 , за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_41 , в ході проведення якого ОСОБА_42 розповів, що 11 квітня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , у кімнаті будинку, відбулася сварка між його матір`ю ОСОБА_10 і вітчимом ОСОБА_7 , та при цьому показав, як саме бив ОСОБА_7 його маму та як кинув на неї стільцем. Спочатку його вітчим ударив по обличчю його матір правою рукою в праву частину обличчя. Потім ОСОБА_42 показав, як саме ОСОБА_7 кинув на його матір стілець, який впав на праву ногу. В подальшому ОСОБА_7 схватив його маму, яка стояла на відстані від стіни, за кисті рук і поштовхом притулив її до стіни. Коли конфлікт був завершений, мати з його телефону викликала працівників поліції /т. 1 а.п. 95-107/;

- даними висновку експерта № 02-01/402 від 26 травня 2021 року, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/343 від 24 травня 2021 року, могли виникнути як за обставин, на які вона вказала в протоколі проведення слідчого експерименту від 11 травня 2021 року, так і за обставин, на які вказав ОСОБА_42 в протоколі проведення слідчого експерименту від 11 травня 2021 року /т. 1 а.с. 108-110/;

- постановою про визнання речей (предметів) речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 27 травня 2021 року, згідно з якою висновок рентгенолога з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» від 12 квітня 2021 року та довідку № 63 з травмпункту КНП « Третя Черкаська міська лікарня ШМД» про огляд 12 квітня 2021 року визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0001042. Вказані медичні документи вирішено передано на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_10 /т. 1 а.п. 111-112/;

- розпискою потерпілої ОСОБА_10 від 27 травня 2021 року про отримання в оригіналі: довідки з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» від 07 квітня 2021 року про її огляд нейрохірургом; висновку рентгенолога з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» від 12 квітня 2021 року; довідки № 63 з травмпункту КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» від 12 квітня 2021 року; які вона зобов`язалася зберігати /т. 1 а.п. 113/;

- даними висновку експерта № 02-01/416 від 01 червня 2021 року, відповідно до якого травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальця у ОСОБА_10 не могла виникнути при ударі об різні частини тіла; травма першого пальця правої стопи з уламковим переломом основної фаланги та крововиливом м`яких тканин пальця у ОСОБА_10 не могла виникнути при ударі пальцями стопи об обличчя, об пальці правої кисті, об праве плече та предню черевну стінку /т. 1 а.п. 115-118/;

- постановою про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 02 червня 2021 року /т. 1 а.с. 127/.

Також у судовому засіданні судом були дослідженні докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику на той час були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України /т. 1 а.п. 197-198/.

Зазначені вище висновки експертів за проведеними по справі судовими експертизами суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, які належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, тому сумнівів у суду вони не викликають.

Будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

При цьому, суд також урахував, що сторона захисту не посилалась на недопустимість доказів, які надані стороною обвинувачення.

Між тим, сторона захисту посилалась на недостовірність певних доказів, зокрема показань свідка ОСОБА_41 , що були надані ним в ході проведення слідчого експерименту 11 травня 2021 року, оскільки між його показаннями та показаннями потерпілої ОСОБА_10 , на думку захисту, є суттєві розбіжності.

Суд вважає, що суперечності між показаннями потерпілої, наданими нею у судовому засіданні, які узгоджуються із тими, що вона надавала в ході проведення слідчого експерименту, та показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_41 , наданими останнім в ході проведення слідчого експерименту за його участі, щодо обставин конфлікту, не є суттєвими і пояснюються тим, що свідок ОСОБА_42 є неповнолітнім, а тому, в силу свого віку та розвитку, міг своєрідно як сприймати, так і відтворювати обставини конфлікту. При цьому слід враховувати швидкоплинність конфлікту та той факт, що сама по собі обстановка конфлікту не могла не викликати психологічне збудження як в матері, так і в сина, і вплинути на їхнє сприйняття одних і тих же обставин.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що, відповідаючи на запитання прокурора в ході допиту у судовому засіданні, потерпіла уточнила свої покази і зазначила, що момент побоїв бачили обоє дітей: і син, і дочка. Обвинувачений також у своїх показаннях у судовому засіданні зазначав про те, що під час бійки були присутні діти: ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Відтак, у суду відсутні підстави вважати показання неповнолітнього свідка ОСОБА_41 , надані в ході проведення слідчого експерименту за його участі, недостовірними.

Надаючи оцінку наданим стороною захисту:

- копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000639 від 23.04.2021, відповідно до якого 22 квітня 2021 року до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшла заява гр. ОСОБА_7 про те, що 11 квітня 2021 року близько 20-ої години 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту з колишньою дружиною гр. ОСОБА_10 , остання нанесла заявникові тілесні ушкодження, які згідно з висновком спеціаліста СМЕ № 02-01/270 відносяться до категорії легких /т. 2 а.п. 101/;

- копії опису документів, що знаходяться в кримінальному провадженні № 0001042 /т. 2 а.п. 102-103/;

- копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 11.04.2021, згідно з яким ОСОБА_7 заявив, що 11 квітня 2021 року о 20-тій годині 30 хвилин отримав за місцем проживання тілесні ушкодження у вигляді синців, які нанесла колишня дружина ОСОБА_10 /т. 2 а.п. 104/;

- копії пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого на ім`я ОСОБА_7 /т. 2 а.п. 105/;

- копії висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/270 від 12 квітня 2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: садна м`яких тканин обличчя, забій з набряком та крововиливом першого пальця правої кисті, крововиливи правого плеча та передньої черевної стінки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутим, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень /т. 2 а.п. 106/;

- копії постанови про закриття кримінального провадження № 0000639 від 23.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України /т. 2 а.п. 121/;

- копії супровідного листа № 9633/46-2023 від 22.06.2023 про скерування копії постанови про закриття кримінального провадження від 13 червня 2023 року захиснику ОСОБА_8 /т. 2 а.п. 122/;

- копії протоколу проведення слідчого експерименту від 20.09.2021, проведеному у кримінальному провадженні № 0000639 від 23.04.2021 за участю ОСОБА_7 /т. 2 а.п. 123-126/;

- копії висновку експерта № 02-01/932 від 02 листопада 2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: садна м`яких тканин обличчя, забій з набряком та крововиливом першого пальця правої кисті, крововиливи правого плеча та передньої черевної стінки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виникнення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту, із положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий предмет (предмети), малоймовірно. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2021 року /т. 2 а.п. 127-128/;

суд дійшов висновку, що вони жодним чином не спростовують вини обвинуваченого у інкримінованому злочині. Наявність у нього тілесних ушкоджень підтверджує факт фізичного конфлікту обвинуваченого й потерпілої у час та місці, вказаних в обвинуваченні. Навіть ймовірність обопільної бійки не спростовує правову оцінку його дій органом обвинувачення та правильність юридичної кваліфікації, що є безумовною підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України. Разом з тим, докази, зібрані органом розслідування, вказують на те, що з боку потерпілої не було жодного посягання на життя та здоров`я обвинуваченого, тому в стані необхідної оборони він не перебував. Натомість саме ОСОБА_7 розпочав конфлікт, завдавши потерпілій удар в обличчя, чим викликав відповідну реакцію останньої, яка, маючи повне право на самозахист, могла відбиватись від нападу, перебуваючи в стані необхідної оборони. Цим і може пояснюватись наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Суд враховує, що перевага обвинуваченого у фізичних даних як чоловіка та використання ним сторонніх предметів (стулу) і стали безпосередньою причиною виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, які вона отримала під час нападу. Також суд акцентує увагу на тому, що в судових дебатах та в останньому слові обвинувачений зазначав про те, що саме він спровокував конфлікт.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Судом достовірно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 являлися безпосередньою причиною настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 і вказаними наслідками.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_7 , у судовому засіданні не добуто.

Допитані у судовому засіданні потерпіла та свідки чітко зазначили про те, що будь-яких інших конфліктів того дня за участі потерпілої не було. Не заперечував цього і обвинувачений.

Показання обвинуваченого про те, що він не причетний до вчинення вказаного злочину, суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються сукупністю наведених вище доказів по справі, які є достатніми для доведення його вини. Вказані показання обвинуваченого суд вважає позицією захисту та розцінює як намагання обвинуваченого уникнути справедливого і законного покарання за вчинене діяння.

Підсумовуючи, суд констатує, що зібрані у справі докази, які суд визнає належними, допустимими, взаємоузгодженими, а, відтак, достовірними, у своїй сукупності свідчать про те, що вина обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні, що викладене вище, доведена «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 суд не вбачає та, у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та згідно із ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; обвинувачений і захисник просили суд виправдати ОСОБА_7 ; потерпіла у судове засідання не прибула, свою позицію з приводу покарання обвинуваченому не повідомила);

- відношення обвинуваченого до вчиненого (невизнання вини, відсутність щирого каяття);

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (прямий умисел), кількість, локалізацію та механізм нанесення ударів потерпілій, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (зокрема, заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я);

- особу обвинуваченого, який є розлученим /т. 1 а.п. 146/, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо /т. 2 а.п. 182/, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався /т. 1 а.п. 141,142/, однак був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_10 /т. 1 а.п. 144,145/; є працевлаштованим /т. 1 а.п. 148/; за місцем роботи характеризується виключно позитивно /т. 1 а.п. 149, т. 2 а.п. 183/; має на утриманні малолітню доньку: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 1 а.п. 147/; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває /т. 1 а.п. 143/.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.

Обставинами, передбаченими статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Враховуючи наведені обставини справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, за якою він обвинувачується.

При цьому, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства /т. 1 а.п. 60-61/, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Разом з тим, у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 600 грн та моральної шкоди в розмірі 48 000 грн /т. 1 а.п. 26-38/.

За змістом ч. 1 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої ОСОБА_10 про проведення судових засідань без її участі /т. 1 а.п. 164/, однак із клопотанням про розгляд позову за її відсутності вона не зверталася, а обвинувачений пред`явлений цивільний позов не визнав.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.

При цьому суд вважає необхідним роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась і клопотань про її обрання не надійшло.

Витрати на залучення експерта та проведення експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покласти на Черкаський районний відділ № 1 філії Державної установи Центр пробації в Черкаській області.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, залишити без розгляду.

Речові докази у кримінальному провадженні: висновок рентгенолога з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» від 12 квітня 2021 року та довідку № 63 з травмпункту КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» про огляд 12 квітня 2021 року залишити потерпілій ОСОБА_10 , звільнивши її від зобов`язань за зберігальною розпискою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1