Справа №639/1854/23
Провадження № 1-КП/639/353/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/1854/23 (в ЄРДР №0000169 від 25.02.2023) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, офіційно не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачена - ОСОБА_3 ,

потерпілий - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 разом зі своїм співмешканцем, ОСОБА_5 , 24.02.2023 приблизно о 18 годині знаходились на кухні, за місцем свого тимчасового мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості, ОСОБА_3 взяла зі столу кухонний ніж, та діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність свого діяння, передбачаючи настання можливих наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, несподівано для ОСОБА_5 нанесла колото-ріжучою частиною ножа один удар у ділянку правої частини живота останнього.

Після чого ОСОБА_3 , вчинивши всі дії, які вважала за необхідне для досягнення злочинної мети, пов`язаної зі спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , припинила свої дії.

24.02.2023, безпосередньо після заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 було госпіталізовано до ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України», де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу та проведено оперативне втручання.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_3 спричинила потерпілому ОСОБА_5 наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота з правого боку із ушкодженням брижі товстої кишки, ушкодженням попереково-ободової кишки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 , передбачена ч. 1 ст. 121 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що скоїла його при вищезазначених обставинах, вона не оспорювала фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а також висновки судово-медичної експертизи. Зокрема ОСОБА_3 надала показання, згідно яких проживає спільно зОСОБА_5 майже два роки. Певний час вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 , винаймаючи вказану квартиру. 24.02.2023 вона повернулася додому з роботи приблизно о 18:00, де між нею та ОСОБА_5 виник побутовий конфлікт, який спочатку відбувався в коридорі, а потім - на кухні. В ході сварки вона хотіла налякати ОСОБА_5 , взяла зі столу кухонний ніж в ліву руку, та не прикладаючи зусиль, вдарила ним його в ділянку живота. Після цього, побачивши кров, вона одразу кинула ніж, викликала працівників поліції та швидку. З ОСОБА_5 вона помирилася та вони продовжують мешкати разом. Свої дії ОСОБА_3 піддала критичній оцінці, висловила жаль щодо скоєного.

Потерпілий ОСОБА_5 надав суду аналогічні показання, зазначивши, що проживає разом з ОСОБА_3 , вони ведуть спільний побут. Станом на 24.02.2023 вони тимчасово проживали за адресою: АДРЕСА_2 . В цей день він вживав спирте, але вдень, знаходячись вдома, заснув. Прокинувся коли ОСОБА_3 повернулася з роботи та між ними виникла сварка, в ході якої остання нанесла йому удар ножем в ділянку живота. Після цього ОСОБА_3 викликала поліцію та швидку, до приїзду якої намагалась надати йому першу медичну допомогу, зупиняючи кров. Хворост відвідувала його в лікарні, вони помирилися та на теперішній час продовжують мешкати разом. Потерпілий просив суворо не карати ОСОБА_3 , звільнивши її від відбування покарання з іспитовим строком, стверджуючи, що вона не становить суспільної небезпеки.

Обвинувачена вважала недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нею не оспорюються.

Цю позицію також висловив прокурор і потерпілий ОСОБА_5 .

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини, а також, що вона не оспорює фактичні обставини скоєного нею кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченою змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченої, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченої та потерпілого, дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 , а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних процесуальних витрат та речових доказів.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченою ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що її вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; одружена, дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має; офіційно не працює; має місце реєстрації та постійне місце проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким злочином; його стадію; кількість епізодів злочинної діяльності - один; відношення обвинуваченої до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини; особу винної, її молодий вік; обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Також судом враховується посткримінальна поведінка обвинуваченої, а також позиція потерпілого ОСОБА_5 , який просив суворо не карати ОСОБА_3 , звільнивши її від відбування покарання з іспитовим строком, вказуючи, що вони помирилися одразу після події злочину.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

При цьому обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_3 прокурором не доведено. Більш того, сам прокурор в судовому засіданні просив звільнити обвинувачену від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому,з урахуванням вищенаведеного, а також правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 17.04.2018р. по справі № 298/95/16та від 16.08.2018р. по справі №183/163/14, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченої в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання, у зв`язку з чим її можливо звільнити від відбування передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2023, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174, абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ по кримінальному провадженню: ніж кухонний з дерев`яною рукояткою довжиною леза приблизно 20 см, від кінчика леза довжиною приблизно 8 см, переданий на зберігання до ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області - знищити. (т. 2 а.с. 18, 121)

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2023 по справі №639/913/23 (провадження №1-кс/639/379/23) на вищезазначений речовий доказ. (т. 2 а.с. 51-53)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченій та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Роз`яснити обвинуваченій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1