Провадження 11-кп/824/724/2023 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі ВКЗ з Київським СІЗО),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001159 від 21.04.2021 за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку 2011р.н., офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, засуджено,

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання попереднє ув`язнення з 21.04.2021 по 03.12.2021 включно.

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мар`їно, Джанкойського району, АР Крим, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

- 22.11.2021 вироком Дзержинськогорайонного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, засуджено,

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного за вироком Дзержинського районного суду м. Харковавід 22.11.2021, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання попереднє ув`язнення з 21.04.2021 по 10.01.2022 включно.

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи спільно між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникнення до приміщення, 21 квітня 2021 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, за допомогою заздалегідь заготовлених предметів, відімкнули замок вхідних дверей офісу № 8, розташованого по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали сейф, вартістю 2 000 гривень, в якому знаходились належні потерпілій ОСОБА_11 , речі та документи, а також грошові кошти в сумі 1 000 грн., чим завдали останній матеріальної шкоди на загальну суму 3 000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинувачених, указав на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважав, що судом не надано належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а також кваліфікуючій ознаці, як «попередня змова групою осіб». При цьому, апелянт зауважив, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненому не визнавав, не розкаявся у вчиненому та всіляко намагався уникнути, або пом`якшити свою вину та передбачену за це кримінальну відповідальність. Крім того, прокурор указав, що суд невірно розцінив обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , такі як утримання неповнолітньої доньки та наявність житла, оскільки останній з сім`єю не проживає, дитину не утримує, а на момент вчинення кримінального правопорушення проживав у хостелі, де і познайомився з обвинуваченим ОСОБА_10 . Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Вирок щодо ОСОБА_10 прокурором не оскаржується.

До суду апеляційної інстанції надійшла також апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 , однак під час розгляду справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 відмовився від поданої ним апеляційної скарги і відмова прийнята судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, думку обвинуваченого ОСОБА_10 , який заперечував щодо апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини кожного з обвинувачених у його вчиненні та правильності кваліфікації дій кожного з обвинувачених, а також вирок в частині призначеного ОСОБА_10 покарання учасниками судового провадження не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то вони не грунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Відповідно до ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційнекримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією,при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, може дійти до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку суд першої інстанції при вирішенні питання про покарання обвинуваченому ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, крім того, ОСОБА_9 працює хоча і не офіційно, має на утриманні неповнолітню дитину 2011р.н., має постійне місце проживання та є інвалідом третьої групи. Також колегія суддів зважає і на фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Зазначені обставини у їх сукупності указують на законність висновків суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання із випробуванням, оскільки, на думку колегії суддів, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та необгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Аналізуючи обставини, із якими було пов`язане призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у поєднанні із даними, які характеризують особу обвинуваченого, а також у поєднанні із соціально-побутовими уявленнями обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для посилення цього покарання, в тому числі і шляхом ухвалення рішення про реальне відбування призначеного покарання, колегія суддів не вбачає. Також колегія суддів звертає увагу, що тривалість іспитового строку визначена ОСОБА_9 у максимальному розмірі, передбаченому ч.4 ст. 75 КК України та на ОСОБА_9 судом покладені обов`язки, визначені ст. 76 КК України, що додатково буде сприяти контролю за останнім.

З урахуванням викладеного, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2022 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, підстав для зміни чи скасування цього вироку колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2022 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4