Провадження № 1-кс/947/5064/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000259 від 28.08.2021 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, інспектора взводу № 2 роти № 7 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000259 від 28.08.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідування здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ДПП НП України від 18.09.219 року № 738 о/с, сержанта поліції ОСОБА_4 було призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 7 по полку управління патрульної поліції в Одеській області.

В подальшому наказом ДПП НП України від 19.05.2021 року № 408 о/с на сержанта поліції ОСОБА_4 покладено тимчасове виконання обов`язків командира роти з обслуговування міста Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області (далі т.в.о. командира роти з обслуговування м. Ізмаїл УПП в Одеській області).

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_4 01.03.2019 року прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, передбачено, обов`язок поліцейського, зокрема, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Відповідно до Розділів І, ІІІ, V посадової інструкції командира роти з обслуговування міста Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП НП України, затвердженої наказом ДПП НП України, ОСОБА_4 у своїй діяльності керується та повинен знати Конституцію України, закони України, постанови Верховної Ради України, Укази і розпорядження Президента України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, інші нормативно-правові акти, посадову інструкцію, основні засади державної політики у сфері діяльності поліції, правила ділового етикету та професійної етики.

На ОСОБА_4 , як на поліцейського, покладено обов`язок поважати і дотримуватись прав та свобод людини і громадянина, обмежувати їх лише у спосіб та у випадках, що встановлені законом. У разі вчинення протиправних діянь поліцейський несе юридичну відповідальність відповідно до законодавства.

Департамент патрульної поліції, являючись міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, є правоохоронним органом, який здійснює правозастосовні та правоохоронні функції, а його працівники, які виконують вказані функції, працівниками правоохоронного органу.

Розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 станом на 23.07.2021 року перебував на посаді т.в.о. командира роти з обслуговування м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України та виконував покладені на нього обов`язки, в той же час він не був включений до дислокації сил та засобів роти з обслуговування м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України, що несли службу в м. Ізмаїл у період часу з 08:00 по 20:00 23.07.2021 року.

Приблизно о 16 годині 40 хвилин 23.07.2021 року ОСОБА_7 рухався на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_1 на синьому фоні, по проспекту Суворова у м. Ізмаїл, де ним було помічено громадянина ОСОБА_8 , який рухався на електричному велосипеді ТМ «SKY MOTO» уздовж правого узбіччя дороги по ходу руху автомобіля ОСОБА_4 без явних ознак вчинення будь-якого правопорушення.

Незважаючи на вказані обставини ОСОБА_7 за допомогою звукового сигналу зупинив вказаний велосипед ТМ «SKY MOTO» під керуванням ОСОБА_8 , зупинився біля правого узбіччя проїжджої частини, що знаходиться біля будинку № 93 по проспекту Суворова у м. Ізмаїл Одеської області, після чого позаду вказаного електричного велосипеду зупинився службовий автомобіль під керуванням ОСОБА_4 .

В подальшому приблизно о 16:42 ОСОБА_4 перебуваючи у форменому однострою Національної поліції з нагрудним жетоном поліцейського вийшов з водійського місця автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , підійшов до ОСОБА_8 , представився та без наявних на те законних підстав наказав ОСОБА_9 залишатися на місці не пояснюючи причину.

Фактично виконуючи вимоги ОСОБА_4 ОСОБА_8 перебуваючи в полі зору останнього відійшов до тротуару, який знаходиться поблизу місця зупинки транспортного засобу та через деякий час розпочав рух в Південному напрямку по проспекту Суворову у м. Ізмаїл Одеської області, в свою чергу ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_9 та повернув до місця стоянки транспортних засобів.

Дорогою назад ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_4 , що хоче придбати цигарок, у магазині, що знаходиться поруч та ще раз запитав, чому він має підкорятися вказівкам ОСОБА_4 , та який його правовий статус, на що ОСОБА_4 відповіді не надав та ще раз наказав ОСОБА_9 стояти на вказаному ним місці.

Через деякий час приблизно о 16:44 ОСОБА_9 знову розпочав рух по пішохідній зоні в Південному напрямку по проспекту Суворова у м. Ізмаїл Одеської області.

В момент руху ОСОБА_9 . ОСОБА_4 наздогнав останнього поблизу будинку № 93 по проспекту Суворова у м. Ізмаїл Одеської області та нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без наявних на те законних підстав, при відсутності будь-якої загрози як своєму життю і здоров`ю, оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутністю факту нападу, умисно, безпричинно застосував відносно ОСОБА_9 , який жодних протиправних дій та правопорушень не вчиняв, фізичну силу та спеціальні прийоми боротьби у вигляді викручуванні та залому руки та повалення на землю, в наслідок чого на лобі ОСОБА_9 утворилися садна в результаті тертя ковзання тупого твердого предмета. Після вказаних дій ОСОБА_4 усно заборонив ОСОБА_9 покидати місце події та викликав ще один екіпаж роти з обслуговування м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України, для доставлення останнього до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області та проведення дослідження на ступень перебування в стані алкогольного сп`яніння.

У результаті вищеописаних незаконних та протиправних дій з боку т.в.о. командира роти з обслуговування м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна лоба, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

За вищевикладених фактів ОСОБА_4 21.04.2023 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням до слідчого судді і просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт, обґрунтовуючи його тим, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного.

В судовому засіданні -

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши при цьому, що ризики зазначені у клопотанні сторони обвинувачення є необґрунтованими. Його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, є діючим працівником поліції. Звернув увагу слідчого судді на те, що на утриманні підозрюваного знаходиться мати інвалід, дружина та її неповнолітня дитина. Сторона обвинувачення у своєму клопотанні взагалі не обґрунтувала необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_4 будь-якого запобіжного заходу. Крім того, дії, які інкримінуються його підзахисному відбувалися майже два роки тому, відповідно до чого у слідства було достатньо часу для встановлення усіх обставин, які мають значення для повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування. Надавши у судовому засідання письмове заперечення з характеризуючими підозрюваного матеріалами просив застосувати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний із цілодобовим домашнім арештом.

Підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погодився та підтримав думку захисника.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, приймаючи до уваги письмове заперечення сторони захисту, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 21.04.2023 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались насильством, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, зокрема: протоколом допиту свідка інспектора ВОНС м. Ізмаїл УПП в Одеській області ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка інспектора ВОНС м. Ізмаїл УПП в Одеській області ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка інспектора ВОНС м. Ізмаїл УПП в Одеській області ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка інспектора ВОНС м. Ізмаїл УПП в Одеській області ОСОБА_13 ; протоколами допитів потерпілого ОСОБА_8 ; протоколами огляду відеозаписів; висновком СМЕ № 1840 від 27.10.2021 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_8 ; висновком СМЕ № 2136 від 10.12.2021 року.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Зважаючи на надані слідчому судді матеріали, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу підозрюваного на тому, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Щодо посилання прокурора на існування в рамках кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати, виготовити або спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя прийшов до наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про наявність існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду.

Проте, аналізуючи вказаний ризик також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу на наступне: підозрюваний раніше не судимий, одружений, має на утриманні дружину, неповнолітню дитину та матір, яка є інвалідом, позитивно характеризується за місцем роботи, неодноразово нагороджувався відзнаками та грамотами, є учасником бойових дій, має постійне місце проживання, що на думку слідчого судді значно зменшує ризик переховування підозрюваного, а отже встановлений ризик є мінімальним.

Слідчий суддя також погоджується із стороною обвинувачення в частині того, що в рамках даного кримінального провадження існує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків є об`єктивним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих і свідків та дослідження їх судом.

В частині посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погоджується із стороною захисту та вважає вказані ризики недоведеним стороною обвинувачення, з огляду на наступне.

Слідчий суддя вважає, що у клопотанні відсутнє належне обґрунтування та аргументування стороною обвинувачення щодо того які саме речі може знищити підозрюваний ОСОБА_4 та яким чином він зможе перешкоджати кримінальному провадженню, а тому слідчий суддя прийшов до висновку, що ризики, передбачені п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час розгляду слідчим суддею клопотання.

При цьому, відхиляючи вказані ризики, окремо слідчий суддя звертає увагу на те, що дії, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_4 відбувалися майже два роки назад, а тому зазначені ризики є необґрунтованими.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливе продовження підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення або вчинення нового кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя погоджується із стороною захисту, що вказаний ризик також не знайшов свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання.

Так, щодо ризику можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, вказаний ризик не є обґрунтований, так як стороною обвинувачення не надано даних, що вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності чи має намір вчинити кримінальне правопорушення, або відносно нього відкритті інші кримінальні провадження. Крім того, слідчий суддя враховує заперечення сторони захисту в частині того, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується підозрюваному не має ознак систематичності та є закінченим, а тому ризик можливого продовження підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначений у клопотанні сторони обвинувачення, не ґрунтується на об`єктивних обставинах кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ніж домашній арешт, в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, особистого зобов`язання та особистої поруки є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Між тим, щодо клопотання сторони обвинувачення в частині обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, слідчий суддя вважає, що вказаний запобіжний захід є надто жорстким та не відповідає ступеню існування ризиків встановлених слідчим суддею у судовому засіданні.

Слідчий суддя враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, а також має на утриманні родину для чого йому необхідно працювати та заробляти грошові кошти, прийшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000259 від 28.08.2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 21.06.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 23:00 години по 06:00 годину, за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 21.06.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого ОСОБА_6 за першим викликом на визначену дату та час за адресою: АДРЕСА_3 , до приміщення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні № 0000259;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1