Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7236/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва звернувся з клопотанням слідчий слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Подільського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснюється Подільською окружною прокуратурою міста Києва.

В ході досудового розслідування 08.06.2023 повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру в одержанні неправомірної вигоди службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаного з вимаганням тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до наказу Департаменту культури ВО КМР (КМДА) №428-к від 08 вересня 2021 року призначений на посаду директора комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» надалі «Парк» строком на 5 років.

Відповідно до умов контракту від 09.09.2021 року між Департаментом культури ВО КМР (КМДА) та ОСОБА_5 : за цим Контрактом Директор зобов`язується здійснювати безпосередньо та через адміністрацію Парку здійснювати поточне керівництвом Парком, забезпечувати його ефективну діяльності, раціональне використання і зберігання закріпленого за парком комунального майна; директор є повноважним представником Парку під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків, передбачених положенням парку, законодавством України стосовно парку, іншими НПА; директор здійснює безпосереднє керівництво ОСОБА_6 , забезпечує працюючих роботою, організовує фінансово-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання Парком завдань, передбачених законодавством України, Положенням та цим Контрактом; директор має право укладати угоди від імені Парку, вчиняти правочини, підписувати документи, пов`язані з діяльністю Парку; директор має право оперативно управляти коштами і майном Парку, контролювати їх використання для ведення основної діяльності та соціального розвитку трудового колективу; директор зобов`язаний здійснювати заходи запобігання проявам корупції та хабарництва в Парку; директор зобов`язаний у разі передачі в оренду майна комунальної власності міста Києва забезпечити перерахування частини надходжень від орендної плати до бюджету міста Києва в порядку, розмірах та строки, визначені КМР.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до примітки ст. 18 КК України, директор комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» ОСОБА_5 займає посаду у комунальному закладі та його посада пов`язана з організаційно розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто є службовою особою.

Так, 27.04.2023 з метою отримання дозволу на розміщення дитячого розважального майданчику, ОСОБА_7 , приїхала до парку культури та відпочинку «Гідропарк», де звернулась до директора вказаного парку ОСОБА_5 . Під час розмови з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , розповіла йому, що має на меті розмістити на території парку, дитячий розважальний майданчик. Вислухавши ОСОБА_7 , директор парку ОСОБА_5 , повідомив їй, що може надати їй місце на території парку культури та відпочинку «Гідропарк» для розміщення її об`єкту, та запропонував пройти подивитися на це місце.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_7 за надання дозволу на розміщення на території Парку дитячого розважального майданчику.

В подальшому, ОСОБА_5 , відвів ОСОБА_7 , до вільної земельної ділянки на території парку культури та відпочинку «Гідропарк», та наголосив, що саме це місце він може надати ОСОБА_7 , для розміщення дитячого розважального майданчику, але висунув вимогу, що погодиться надати договір тільки за умови, якщо ОСОБА_7 , передасть йому 50 тисяч гривень готівкою та попередив, що очікує на її відповідь та щоб вона не затягувала з рішенням.

Усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 звернулася з відповідною заявою до УСР в м. Києві ДСР НП України, надалі була залучена в межах кримінального провадження до конфіденційного співробітництва.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 30.05.2023 ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 що може надати останній місце на території Парку шляхом укладання договору згідно якого ОСОБА_7 має сплатити на розрахунковий рахунок комунальному закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» 30 000 грн. за розміщення дитячого розважального майданчику, крім того, висунув вимогу про надання йому неправомірної вигоди за вчинення ним таких дій суму у розмірі 20 000 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 за попередньою домовленістю, 07.06.2023 близько 14:50 год., перебуваючи на своєму робочому місці в адміністративному приміщені комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк», що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 1, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 здійснює особисту зустріч з останньою під час якої ОСОБА_5 підписує з ОСОБА_7 договір № 5 про проведення розважальних заходів та отримує неправомірну вигоду від ОСОБА_7 за укладання вказаного договру (дозволу) на розміщення на території Парку дитячого розважального майданчику у сумі 20 000 грн. після чого останнього затримано працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаного з вимаганням.

Відповідно до відомостей ІПНП.ГСЦ АМТ «АРМОР» у володінні підозрюваного ОСОБА_5 перебуває автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin код НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, метою якого є забезпечення конфіскації майна ОСОБА_5 , оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, за вчинення якого передбачено застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив розглянути без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України у судове засідання власник майна ОСОБА_5 не викликався з метою забезпечення арешту майна, а саме недопущення його відчуження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що слідчими Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснюється Подільською окружною прокуратурою міста Києва.

08.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру в одержанні неправомірної вигоди службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаного з вимаганням тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, санкція його передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на автомобіль, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, слідчий суддя не вбачає.

З огляду на обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, слідчий суддя з метою збереження запобігання можливості приховування, псування та зникнення майна, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та його наслідки для інших осіб, вважає наявними підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin код НОМЕР_2 , що відповідно до відомостей ІПНП.ГСЦ АМТ «АРМОР» перебуває у володінні підозрюваного ОСОБА_5 .

Арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1