КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0004269 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. В. Коровинці Чуднівського району Житомирської області, українця, громадянина України, раніше судимого - 23.06.2020 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_11 за даним вироком, суд частково приєднав невідбуте ним покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2020 та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 , у невстановлений час, перебуваючи у невстановленому місці, придбав для власного вживання особливо небезпечну психотропну речовину РVР та особливо небезпечну психотропну речовину МДМА. Придбані психотропні речовини, які знаходилися в поліетиленових пакетах, ОСОБА_7 поклав до кишені куртки, у яку на той час був одягнений, та почав незаконно їх зберігати при собі, без мети збуту.

11.11.2020, приблизно о 10:50 год., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 12, був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав з кишені куртки два поліетиленових пакети з РVР та МДМА в середині. Загальна маса РVР у речовинах становить 0,391 г. Загальна маса МДМА в 2 (двох) таблетках становить 0,249 г.

Крім цього, ОСОБА_7 , у невстановлений час, перебуваючи у невстановленому місці, придбав для власного вживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та психотропну речовину амфетамін. Придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб та психотропну речовину, яка знаходилась в поліетиленових пакетах, ОСОБА_7 переніс до місця свого проживання, та почав умисно незаконно їх зберігати за місцем свого проживання без мети збуту.

11.11.2020 в період часу з 11:03 год. до 11:22 год., в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено чотири поліетиленових пакета: один з канабісом, масою 13,92 г, один з амфетаміном та два з нашаруваннями порошкоподібних речовин в середині. Маса амфетаміну в речовині та нашаруваннях становить 5,259 г.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Витрати пов`язані з проведенням експертиз стягнути з державного бюджету.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржуваний вирок є незнаним, та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, як зазначає апелянт, поза увагою місцевого суду залишилось те, що всі процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні, прийняті слідчими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не були уповноваженими на прийняття рішень у вказаному провадженні, а тому, на думку захисника, прийняті у незаконний спосіб, оскільки матеріали справи не містять процесуального документу, який би вказував на наявність повноважень для прийняття таких рішень.

Крім того, зазначає, що висновки суду щодо наявності повноважень у прокурора у даному конкретному провадженні суперечать вмісту матеріалів кримінального провадження, оскільки під час досудового розслідування жодних процесуальних рішень про визначення прокурора, не приймалось, також відсутня постанова про призначення прокурора.

Серед іншого, апелянт вважає, що висновки суду викладені у вироку, містять істотні суперечності, що полягає у перекручених показаннях понятого ОСОБА_16 , допитаного в якості свідка, який будучи допитаним в судовому засіданні, не повідомив суду жодних конкретних обставин, які б могли свідчити про вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

На думку захисника, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки жоден доказ, на який послався суд в оскаржуваному вироку, не підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України безпосередньо ОСОБА_7 .

Вказуючи на сумнівність та недопустимість як доказів показань свідків, протоколів за результатами проведених слідчих дій, захисник вказує на те, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, є безпідставним, оскільки інкриміновані дії повинні охоплюватися поняттям злочину та бути підтверджені законними доказами, яких в суді надано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, положеннями ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно вимог, передбачених ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Перевіривши вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 напредмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане законним та обґрунтованим, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, свої висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, суд першої інстанції обґрунтував тим, що, не дивлячись на невизнання обвинуваченими своєї вини, його винуватість у скоєнні інкримінованого злочину, повністю підтверджується показаннями свідка, а також зібраними в ході досудового розслідування та ретельно перевіреними і дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що з обвинуваченим він особисто не знайомий. В 2020 році, точної дати та часу він не пам`ятає, по вул. Тулузи в м. Києві, до нього підійшли працівники поліції та його було запрошено бути понятим. В його присутності обвинувачений добровільно видав працівникам поліції наркотики, які були в пакетиках. Він не пам`ятає чи був обвинувачений в кайданках. Працівники поліції поводили себе коректно, та не застосовували жодного впливу. Окрім нього, був ще один чоловік, який також був понятим. В подальшому, його та іншого понятого, було запрошено бути понятим під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , який сам повідомив, що в нього дома є наркотики. Під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого, в квартирі перебувала ще його дружина. В квартирі ОСОБА_7 також добровільно видав пакетики з наркотиками. Скільки працівників поліції було в квартирі він не пам`ятає, але вони всі були разом, ніхто нікуди не відлучався. Після слідчих дій він підписував протоколи. Він не пам`ятає, щоб був понятим того ж дня ще в якихсь слідчих діях. Коли вони вийшли з під`їзду та обвинуваченому стало погано, він давав йому воду.

- протоколом огляду місця події від 11.11.2020, з відеозаписом до нього, який був оглянутий в судовому засіданні, відповідно до якого, оглянуто ділянку місцевості по вул. Тулузи, 12 в м. Києві, на якій знаходився ОСОБА_7 , який добровільно видав працівника поліції три поліетиленові пакети з пазовими замками з кристалоподібною речовиною білого кольору, один поліетиленовий пакет з пазовим замком з зеленою речовиною рослинного походження, один поліетиленовий пакет з пазовим замком з двома синіми пігулками, один поліетиленовий пакет з пазовим замком з коричневою речовиною;

- висновком експерта КНДЕКЦ №СЕ-19/111-20/55317-МРВ від 25.11.2020, з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 0,20г. У наданих на дослідження порошкоподібних речовинах загальною масою 0,501 г виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Загальна маса PVP у речовинах становить 0,391 г. У наданих на дослідження 2 (двох) таблетках виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - МДМА. Загальна маса МДМА в 2 (двох) таблетках становить 0,249 г. У наданій на дослідження речовині рослинного походження коричневого кольору наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів не виявлено, в межах чутливості використаних методів дослідження;

- протоколом обшуку від 11.11.2020 з відеозаписом до нього, відповідно до якого, проведено обшук за адресою мешкання ОСОБА_7 , в АДРЕСА_2 , під час якого виявлено чорну чоловічу куртку, в кишенях якої виявлено та вилучено ваги з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору, жовти поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, прозорий поліетиленовий пакет із зеленою речовиною рослинного походження, два поліетиленових пакети з нашаруваннями білої порошкоподібної речовини,один пакет із нашаруванням коричневого напилення;

- висновком експерта КНДЕКЦ № СЕ-19/111-20/55318-МРВ від 30.11.2020, з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 13,92 г. Надана на дослідження порошкоподібна речовина та нашарування, містять психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін. Маса амфетаміну, в речовині та нашаруванням, становить 5,259 г. Надані на дослідження нашарування, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) у нашаруваннях становить 0,008 г.

При цьому, суд не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до інкримінованих йому злочинів та про те, що психотропні речовини та наркотичні засоби йому підкинули працівники поліції, оскільки, як прямо зазначено у вироку, вони повністю протирічать показанням свідка ОСОБА_16 , згідно яких обвинувачений добровільно видав психотропну речовину та сам повідомив, що в нього в дома є наркотичні засоби.

Зазначені показання свідка, як вважає суд першої інстанції, повністю узгоджуються з протоколом огляду місця події від 11.11.2021 року та протоколом обшуку від 11.11.2021 року за місцем проживання обвинуваченого, а також відеозаписами, що долучені до них та, які були переглянуті в судовому засідання.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції визнав показання свідка такими, що заслуговують на довіру, а показання обвинуваченого, з урахуванням того, що останній, протягом досудового розслідування, не звертався до прокурора з приводу «незаконних дій» працівників поліції, хоча мав таку можливість, оскільки запобіжні заходи до нього не обирались, суд розцінив, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Також суд першої інстанції визнав безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону, доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколу огляду від 11.11.2021 року та інших зібраних під час досудового розслідування доказів, у тому числі через те, що в даному кримінальному провадженні не було створено групу слідчих та групу прокурорів.

Разом з тим, незважаючи на таку оцінку суду першої інстанції досліджених під час судового розгляду доказів, колегія суддів не може визнати її такою, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з огляду на таке.

По-перше, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, суд першої інстанції, визнаючи належними та допустимими докази, якими підтверджуються встановлені судом обставини, залишив поза увагою той факт, що досудове розслідування, а також процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснювалось відповідними слідчими та прокурорами, без відповідних на те повноважень, оскільки в матеріалах кримінального провадження, які були надані суду першої інстанції, відсутні постанови керівника органу досудового розслідування про доручення здійснення досудового розслідування слідчою групою, з визначенням старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, крім письмового доручення про проведення досудового розслідування від 11.11.2020 за підписом начальника СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві, відповідно до якого проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004269 від 11.11.2020 року доручалось слідчому ОСОБА_17 (т. 1, а.с. 183), а також про призначення (визначення) прокурора (прокурорів), які здійснюватимуть процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні.

Відсутність зазначених постанов обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані не уповноваженими на те особами та під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень, оскільки згідно висновку, наведеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584кмо18), на який обґрунтовано посилається сторона захисту, за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, так само це стосується і призначення слідчого (групи слідчих), які здійснюватимуть свої повноваження під час досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

У зв`язку з цим, наведені у вироку суду першої інстанції мотиви визнання доводів сторони захисту щодо визнання недопустимими всіх доказів по справі такими, що не заслуговують на увагу, оскільки норми ст.ст. 37, 214 КПК України, не регламентують обов`язкове винесення постанови в таких випадках, колегія суддів визнає не тільки безпідставними, а й такими, що суперечать загальним засадам кримінального провадження.

По-друге, крім наведених вище обставин, які обумовлюють недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, в апеляційній скарзі захисника обґрунтовано звертається увага на те, що докази сторони обвинувачення, надані під час судового розгляду, на яких ґрунтуються наведені у вироку висновки, перш за все протоколи огляду місця події та обшуку від 11.11.2020 року, були зібрані з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, вказані протоколи, а також показання свідка ОСОБА_16 , на які суд першої інстанції послався у своєму вироку, всупереч висновкам суду, не спростовують показань обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих під час судового розгляду, які наведені у цьому ж вироку, в яких останній не тільки заперечував свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а й повідомив відомості, які ставлять під сумнів правомірність дій працівників поліції, які, зі слів обвинуваченого, фактично затримали його о 07:00 годині ранку 11.11.2020 біля під`їзду будинку, де він проживав та, без складання будь-яких процесуальних документів, через його підкорення наказам останніх, утримували до початку проведення огляду місця події, а потім проведення обшуку.

Крім того, викликають сумніви самі обставини викриття працівниками поліції протиправних дій ОСОБА_7 , які наведені в обвинуваченні останнього, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що стало підставою для перевірки обвинуваченого на предмет наявності у нього наркотичних засобів або психотропних речовин 11.11.2020 року.

Зміст протоколу огляду місця події від 11.11.2020 року свідчить про те, що проводився огляд не місцевості, приміщення, речей, документів або комп`ютерних даних, як це передбачено ч. 1 ст. 237 КПК України, а фактично особистий огляд особи, яку затримали працівники поліції та, яка, як зазначено в обвинуваченні, добровільно видала з кишені куртки два поліетиленові пакети з особливо небезпечною психотропною речовиною РVР та МДМА в середині.

При цьому, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, ні в протоколі огляду місця події, ні в протоколі обшуку, який проводився одразу після огляду, не зазначено про те, яким чином вилучалися та запаковувалися вилучені під час проведення зазначених слідчих дій предмети та речовини, які потім направлялися на експертне дослідження, що ставить під сумнів достовірність того, що на експертизу направлялись саме ті предмети та речовини, які були вилучені під час проведення відповідних слідчих дій.

Більш, того, як прямо передбачено вимогами, ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Між тим, невідкладений обшук, як про це зазначено у протоколі обшуку від 11.11.2020, було проведено без наявності передбачених законом підстав, оскільки слідчий навіть не послався у складеному за результатами обшуку протоколі, на вказану вище норму закону, яка надавала йому таке право.

До цього слід також додати те, що, як встановлено під час апеляційного розгляду, квартира АДРЕСА_3 , обвинуваченому не належить і він там зареєстрований не був. У вказаній квартирі він проживав разом з цивільною дружиною, громадянкою ОСОБА_18 , яка, будучи допитаною в суді апеляційної інстанції, за клопотанням сторони захисту, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, повідомила, що дозволу на проведення обшуку в квартирі, яка належить її матері вона нікому не давала і його у неї ніхто не питав. Перед початком обшуку до квартири спочатку зайшли дві особи чоловічої статі, які не представившись, пройшлись по квартирі, а потім пішли і повернулись через деякий час разом із ОСОБА_7 .

Враховуючі ці та інші показання свідка ОСОБА_18 , які вона надала в суді апеляційної інстанції та які підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин проведення зазначеного вище обшуку, колегія суддів вважає, що фактичні дані, отримані в результаті проведених 11.11.2020 слідчих дій, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вини обвинуваченого у вчиненні інкриміновано йому кримінального правопорушення, оскільки вони отримані особами не уповноваженими на проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та з істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону, в тому числі прав особи, яку притягнуто до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, рішення слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 220 року, яким був легалізований так званий невідкладний обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а також висновки експертів за результати проведених експертиз предметів та речовин, вилучених під час проведення огляду місця події та обшуку від 11.11.2020, в силу наведених вище вимог закону та обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, а також з урахуванням принципу «плодів отруйного дерева», яке застосовується в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні «Яременко проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України», також не можуть служити підтвердженням вини ОСОБА_7 , оскільки джерело доказів на основі яких були отримані відповідні дані, є неналежним.

З огляду на вищенаведене, положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для висновку про доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано, а судом не наведено у вироку, належних та допустимих доказів на підтвердження встановлених судом обставин, вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Таким чином, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила не тільки наявність підстав для скасування судового рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а й відсутність достатніх доказів для доведення в суді його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та вичерпаність можливості їх отримати, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, є підставою для закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого на вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним її задовольнити; вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього - закрити, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримання.

Враховуючи те, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 -закриттю, колегія суддів вважає також за необхідне прийняти рішення щодо речових доказів та щодо відшкодування процесуальних витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 376, 404, 405, 407, 409, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження № 0004269 від 11.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, - закрити, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили скасувати

Речові докази по справі, а саме: психотропні речовини - РVР, масами 0,391 г та 0,008 г; МДМА, масою, 0,249 г; амфетамін, масою 5,259 г; наркотичний засіб - канабіс, масами 0,20 г та 13,92 г, які знаходяться на зберіганні в камері схову Святошинського УП ГУ НП у м. Києві - знищити.

Процесуальні витрати, пов'язані із залученням експертів у розмірі 3269 (три тисячі двісті шістдесят дев'ять) гривень прийняти на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:_____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/23184/20

Номер провадження : 11-кп/824/1207/2023

Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_19

Доповідач - суддя ОСОБА_1