Справа № 344/8004/23
Провадження № 1-кс/344/3112/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000001 від 03.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 03.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом грудня 2022-травня 2023 років технологічний керівник нижнього складу філії «Коломийське лісове господарство» ДП «Ліси України» ОСОБА_5 вимагав у місцевого жителя ОСОБА_7 неправомірну вигоду за вирішення питання про позаобліковий та безперешкодний відпуск дров паливних, а 24.03.2023 та 04.05.2023 одержав частинами по 12 000 грн. неправомірну вигоду в загальній сумі 24 000 грн. та був затриманий працівниками поліції.

Перебуваючи на посаді технологічного керівника нижнього складу філії «Коломийське лісове господарство» Державного підприємства «Ліси України», ОСОБА_5 , як зазначено у клопотанні, постійно виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції і відповідно до Примітки 1 ст. 364 КК України є службовою особою, а відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

4 травня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

4 травня 2023 року на місці затримання ОСОБА_5 , а саме у службовому кабінеті, що в адміністративному приміщенні на території нижнього складу Філії в с. Матеївців, Коломийського району Івано-Франківської області, по вул. Довбуша, 25 , проведено огляд місця події, у ході якого виявлено та вилучено: 24 предмети схожі на купюри номіналом по 500 грн. 2021 року випуску, на загальну суму 12 000 грн.: ЕА 5445854, ЕА 5445878, ЕА 5445952, ЕА 5445864, ЕА 5445994, ЕА 5445995, ЕА 5445993, ЕА 5445953, ЕА 5445868, ЕА 5445857, ЕА 5445996, ЕА 5445861, ЕА 5445862, ЕА 5445853, ЕА 5445871, ЕА 5445851, ЕА 5445860, ЕА 5445865, ЕА 5445855, ЕА 5445852, ЕА 5445869, ЕА 5445873, ЕА 5445845, ЕА 5445850; мобільний телефон ОСОБА_5 марки Samsung Galaxy A10 S imei 1: НОМЕР_1 imei 1: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 з сім картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_4 та НОМЕР_5 ; робочий планшет HUAWEI MATE PAD T AGR K-L09 imei: НОМЕР_6 ; документи: замовлення покупця № 203 від 17.03.2023 на 1 арк., до якого степлером прикріплено квитанцію від 20.03.2023 на 1 арк.; розпорядження на відпуск деревини № 1830 від 26.10.2022 на 1 арк., до якого прикріплено дві товарно-транспортні накладні серія ЮІА № 670243 від 04.05.2023 на 2 арк.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 1661 від 26.10.2022 на 1 арк.; журнал формату А4 з написом «Світ канцелярії» на 100 арк., у якому є записи про відпуск лісопродукції.

5 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, як зазначено у клопотанні органу досудового розслідування, підтверджуються протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.01.2023, протоколами огляду, ідентифікації, помічення та вручення грошових коштів від 24.03.2023 та 04.05.2023, протоколом огляду місця події від 04.05.2023, протоколом освідування ОСОБА_5 від 04.05.2023, показаннями ОСОБА_7 , речовими доказами, а також іншими зібраними у провадженні доказами.

Таким чином, дії ОСОБА_5 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, тобто даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на існування яких покликається слідчий у поданому клопотанні.

Зокрема, на думку слідства, підозрюваний має змогу переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки останній розуміє, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі, а також підозрюваний, усвідомлюючи міру свого покарання, може незаконно впливати на свідків, експертів, та інших учасників у даному кримінальному провадженні, так як в основу підозри також входять показання свідків, та в подальшому висновки експертів.

Також підозрюваний, знаходячись на волі, має фактичну можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які являються його підлеглими, тобто працівники філії «Коломийське лісове господарство» ДП «Ліси України», так як на даний час не встановленні всі обставини вчинення ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення, та в подальшому необхідно допитати в якості свідків працівників та інших службових осіб вказаного підприємства.

Підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки може знищити речові докази, які ще не досліджені, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, реалізація якого супроводжувалась вчиненням дій корупційного характеру, поєднаних із вимаганням, що підриває авторитет державних служб, та призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів слідства та суду, впливати на потерпілих та свідків, чинити перешкоди слідству шляхом спілкування з іншими особами, вчиняти дії для знищення речей та документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_5 прокурор та слідчий просять застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід, на їх думку, не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили клопотання задовольнити.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення даного клопотання, просили відмовити в його задоволенні та обрати інших, менш тяжкий, запобіжний захід.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що 05 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.01.2023, протоколами огляду, ідентифікації, помічення та вручення грошових коштів від 24.03.2023 та 04.05.2023, протоколом огляду місця події від 04.05.2023, протоколом освідування ОСОБА_5 від 04.05.2023, показаннями ОСОБА_7 , речовими доказами.

Крім того, в судовому засіданні підозрюваний свою фактичну причетність до інкримінованих йому дій визнав.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування певною сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні підстави для висновку про причетність ОСОБА_5 до злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

В той же час, прокурором в судовому засіданні лиш частково доведено наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від органу досудового розслідування, усвідомлюючи неминучість покарання, існування якого з певною ймовірністю можна допустити.

В той же час, на думку слідчого судді, наведені прокурором ризики, зокрема, ризик впливу на свідків, які являються підлеглими підозрюваного, експертів та інших учасників у даному кримінальному провадженні, - має на даному етапі характер виключно необґрунтованих припущень, оскільки слідчому судді не надано пояснень щодо конкретних свідків працівників філії «Коломийське лісове господарство» ДП «Ліси України», яких планується допитати, а також яких саме експертів планується залучити до участі у кримінальному провадженні та з яких питань.

Фактично кримінальне правопорушення, у якому на сьогодні підозрюється ОСОБА_5 , є завершеним, основним свідком є заявник у кримінальному провадженні, якого вже допитано. Конкретних даних інших свідків, яких планується допитати, як і обставини, які вони можуть повідомити (з огляду на конкретний предмет доказування у кримінальному провадженні) у клопотанні не зазначено.

Також не доведеним є ризик, на який покликається орган досудового розслідування, в частині того, що підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки може знищити речові докази, які ще не досліджені, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування, - оскільки слідчим та прокурором не наведено, які саме речові докази, окрім тих, які вже вилучено під час обшуку, може знищити підозрюваний, як і не зазначено,які саме речові докази ще не вилучено; а посилання прокурора на те, що підозрюваний може не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, має характер тільки загальних припущень.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваний свою причетність до інкримінованих дій визнає, в судовому засіданні зазначив, що має намір співпрацювати зі слідством та виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки; розуміє, що повинен понести відповідальність за свої дії та готовий до цього.

Вирішуючи дане клопотання, слідчий суддя також враховує, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки (одружений, виховує неповнолітнього сина, на утриманні перебуває непрацездатна матір), має постійне місце проживання, місце роботи. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимість відсутня; за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно; фінансово допомагає ЗСУ (характеристика Заболотівської селищної ради від 05.05.2023 року).

Крім того, прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження та особу підозрюваного, не зможе запобігти встановленому слідчим суддею в ході розгляду даного клопотання ризику.

Так, згідно вимог процесуального закону, слідчий суддя при вирішенні даного клопотання повинен враховувати в сукупності всі наявні обставини даного провадження і не зважати виключно на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, та констатує, що під час розгляду даного клопотання по суті встановлено обставини, котрі дають підстави для обрання м`якшого запобіжного заходу підозрюваному, і які не виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Разом із тим, слідчий суддя враховує і вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Твердження сторони обвинувачення про те, застосування більш м`яких запобіжних заходів, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під вартою, є необґрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки не підтвердженими жодними доказами.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та дійшов висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені п. 1 та 2 (частково) частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки на думку слідчого судді, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, обвинуваченого, ніж інші запобіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання, яке теж, з огляду на фактичні обставини цього провадження, не зможе запобігти наявним ризикам.

Обрання запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим з огляду на те, що підозрюваний фактично є єдиним годувальником своєї сім`ї (з його слів, дружина працює вихователем у дитячому садку не на повну ставку і отримує мінімальну заробітну плату), і такий запобіжний захід, як застава, буде завідомо непомірним для нього та ставитиме у скрутне матеріальне становище членів його сім`ї.

В той же час слідчий суддя вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш обтяжливого запобіжного заходу, в даному конкретному випадку є неприйнятним, а тому враховуючи особу підозрюваного, обставини вчинення інкримінованого злочину, його наслідки, поведінку підозрюваного щодо визнання своєї причетності до інкримінованого злочину, його каяття та висловлену в судовому засіданні готовність співпрацювати зі слідством, слідчий суддя, вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування можливо і без тимчасової його ізоляції від суспільства.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України більш м`яким запобіжним заходом є домашній арешт, який згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Крім цього, ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Хоча домашній арешт накладатиме на підозрюваного менше обмежень та менший рівень страждання та труднощів, ніж звичайне тримання під вартою в установі виконання покарань, він все одно становить собою позбавлення свободи у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до практики ЄСПЛ, і на даному етапі досудового розслідування цілодобовий домашній арешт, на думку слідчого судді, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та нівелювати ризики, а, відтак, і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного та його соціальні зв`язки, позитивні характеристики, відсутність судимості в минулому, тяжкість інкримінованого злочину, слідчий суддя вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування можливо і без тимчасової ізоляції підозрюваного від суспільства, а тому до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому щоденно цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження і не перешкоджатиме досягненню його мети.

При цьому слідчий суддя наголошує, що тяжкість злочину і суворість можливого покарання самі по собі не можуть бути обґрунтуванням такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, в конкретних обставинах даного провадження.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді дома шнього арешту та заборонити йому щоденно цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

3) не відлучатися за межі Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду,

4) утриматись від спілкування з свідками в даному кримінальному провадженні;

5) здати до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд в`їзд в Україну, в межах строку досудового розслідування, -

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді діє до 04 липня 2023 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора Івано-Франківськівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.05.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1