Справа № 183/7869/23
№ 1-кп/183/1623/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001014 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за мобілізацією у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , далекомірника номер обслуги зенітного артилерійського взводу 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

24 лютого 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 37 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 прийнято на військову службу за мобілізацією, призначено на посаду далекомірника номер обслуги зенітного артилерійського взводу 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 18 вересня 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

08 лютого 2023 року, солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, у м. Полтава та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 18 вересня 2022 року солдатОСОБА_4 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 08 лютого 2023 року.

В судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Додав, що висновки для себе зробив, бажає і надалі проходити військову службу. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинуваченийОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем служби характеризується негативно.

Однак, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; з`явлення із зізнанням; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів не перебуває, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій, бажає і надалі проходити військову службу у лавах ЗСУ.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме призначити покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді арешту на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з відбуванням на гауптвахті, строком 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 28 червня 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 тримання під вартою в період з 28 червня 2023 року по 04 липня 2023 року включно.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1