Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1199/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження 293/1199/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2022 року відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховано з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України 6 (шести) судово-імунологічних експертиз в розмірі 10957 (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 44 коп.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2021 на речі, які вилучені під час огляду місця події від 19.03.2021, а саме: руків`я виготовлене із полімерного матеріалу чорного кольору із нашаруванням плям бурого кольору, металевий предмет схожий на клинок ножа трикутної форми із нашаруванням речовини бурого кольору, скасовано після набрання цим вироком законної сили.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2021 на речі, які вилучені під час огляду місця події від 19.03.2021, а саме: чоловічу куртку синього кольору із написом на бирці MAX2HT Classic Fashion Best, розміром L, із слідами пошкодження у вигляді порізу трикутної форми на передній лівій верхній частині та нашаруванням речовини бурого кольору, скасовано після набрання цим вироком законної сили.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2021 на кофту синю з капюшоном, штани сірі, кросівки сині з написом «BONOTE», скасовано після набрання цим вироком законної сили.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2021 на обвуглені рештки синтетичної тканини синього та білого кольорів та рештки синтетичного матеріалу із фрагментами блискавки, скасовано після набрання цим вироком законної сили.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18 березня 2021 року близько 22 години ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , де разом розпивали спиртні напої, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 направились до будинку АДРЕСА_3 , де продовжили розпивати спиртні напої.

Тоді ж, близько 01 години 45 хвилин 19 березня 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на фоні раптово виниклих неприязних відносин, під час якого ОСОБА_8 , маючи та утримуючи при собі кухонний ніж пішов в напрямку перехрестя вулиць Миру та Шевченка, в селі Сліпчиці Житомирського району Житомирської області, в цей час ОСОБА_9 направився слідом за ОСОБА_8 . Перебуваючи на вищевказаному перехресті між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжився словесний конфлікт, в результаті чого ОСОБА_9 своєю лівою рукою наніс два удари в область обличчя зліва ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 в свою чергу наніс один удар правою рукою в область обличчя з права ОСОБА_9 .

В подальшому у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_9 .

Тоді ж, 19 березня 2021 року близько 02 години 10 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи свої протиправні дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_9 , дістав з кишені кухонний ніж та утримуючи його в своїй правій руці спричинив останньому два удари в область грудної клітини та три удари в область спини.

В результаті вказаних дій ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на шиї зліва з незначним розсіченням кивального м`язу; колото-різану рану грудної клітки по передньо-пахвинній лінії в ділянці 5-6 ребер зліва, раневий канал якої проникає в плевральну порожнину, із розвитком лівобічного пневмотораксу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Черняхівського районного суду від 14.12.2022 року, як такий що занадто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення. Просить врахувати обставини, що пом`якшують покарання, зокрема визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкриття злочину, відшкодування потерпілому майнової шкоди в повному обсязі. Звертає увагу, що він бувший військовий, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку психлікарні не перебуває. Крім того, просить врахувати що потерпілий ОСОБА_9 сам спровокував конфлікт і першим почав бійку, в якій йому потрібно вже було самому захищати своє життя і здоров`я, тобто він перебував в реальній небезпеці з боку жертви.

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор просить оскаржений вирок залишити без змін, а подану апеляційну скарг без задоволення. Мотивує свої доводи тим, що суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд врахував особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, утриманців не має, не одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, враховано, що ОСОБА_8 перед потерпілим не вибачився та збитки йому не відшкодував, досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, відношення обвинуваченого до вчиненого, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що ОСОБА_8 викинув рукоятку ножа, намагався знищити одяг зі слідами вчиненого злочину, потерпілому медичну допомогу не надавав, а пішов додому і ліг спати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження в суді першої інстанції проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Санкція ч.1 ст.121 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, обставинами, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до норм ст.12 КК України, є тяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше несудимий (т.2 а.п.22), має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо (т.2 а.п.32), не перебуває на спеціалізованих обліках, неодружений, не працює, щиро розкаявся та визнав свою вину, з відповідним врахуванням думки потерпілого.

Належно враховано судом першої інстанції інформацію досудової доповіді Черняхівського районного центру філії ДУ «Цент пробації» у Житомирській області щодо обвинуваченого (т.1 а.п.35-36). Так, орган пробації прийшов до висновку, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середній, тому виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний час є можливим.

В свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Однак, слід врахувати і те, що обвинувачений ОСОБА_8 перед потерпілим не вибачився та збитки йому не відшкодував. Інформації щодо (принаймні спроби) останнього відшкодувати потерпілому завдану правопорушенням шкоду апеляційному суду також не надано.

Крім того, слід належно врахувати в даному випадку фактичні обставини правопорушення (умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, неодноразові удари ножем в життєво важливі ограни, тощо), наслідки, що настали після скоєного правопорушення, як і посткримінальну поведінку обвинуваченого, зокрема, те, що обвинувачений викинув рукоятку ножа, намагався знищити одяг зі слідами вчиненого злочину, потерпілому медичну допомогу не надав, а пішов додому і ліг спати.

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років (фактично мінімальна межа санкції цієї частини статті), з його реальним відбуттям, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для чергової корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності

В свою чергу, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та які могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, явно суспільно небезпечний характер вчиненого, в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання, призначеного судом першої інстанції, зокрема і застосування ст.69 та ст.75 КК України.

При цьому, зазначена обвинуваченим версія подій (як підстава пом`якшення йому призначеного покарання) відносно превентивної поведінки потерпілого (сам спровокував конфлікт і першим почав бійку), а він - обвинувачений захищав своє життя і здоров`я, не підтверджена жодним доказом, спростовується матеріалами провадження, та є спробою ухилення від справедливого покарання.

Факти того, що обвинувачений в минулому військовий, раніше не є судимим, за місцем проживання характеризується позитивно (не підтверджено доказами), на обліку психлікарні не перебуває, з урахуванням вище наведених обставин, не може бути безумовними підставами для пом`якшення покарання ОСОБА_8 .

Останнім не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які б не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.1 ст.121 КК України.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :