ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 610/949/20 Номер провадження 11-кп/814/761/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2020 року за №0000042, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

09 грудня 2020 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.389, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України - на 4 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України - на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

ч.3 ст.152 КК України - на 8 років 6 місяців позбавлення волі;

ч.3 ст.187 КК України - на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком і вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09 грудня 2020 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 11 березня 2020 року й до набрання вироком законної сили залишено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.152, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70 КК на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, судове рішення щодо якого не оскаржується.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винуватими й засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

25 жовтня 2019 року приблизно о 21 годині ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 повторно таємно викрав належний ОСОБА_10 велосипед «Україна», вартістю 733 гривні 33 копійки.

Епізод №2.

11 лютого 2020 року приблизно о 22 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у сарай ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належний їй велосипед «Україна», вартістю 833 гривні.

Епізод №3.

11 лютого 2020 року приблизно о 22 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у сарай ОСОБА_12 , звідки таємно викрав належну останньому бензопилу «STIHL MS 5 200 Germani», вартістю 733 гривні 33 копійки.

Епізод №4.

У проміжок часу з 19 до 20 лютого 2020 року ОСОБА_8 повторно таємно викрав з підвального приміщення будинку по АДРЕСА_3 належний ОСОБА_13 велосипед «АІСТ», вартістю 1183 гривні 33 копійки.

Епізод №5.

У період часу з 07 до 08 березня 2020 року ОСОБА_8 повторно таємно викрав з підвального приміщення будинку по АДРЕСА_3 належний ОСОБА_14 велосипед «FORT», вартістю 1 687 гривень.

Епізод №6.

11 березня 2020 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, проникли в приміщення літньої кухні по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_15 побутові речі, загальною вартістю 1 477 гривень.

Епізод №7.

11 березня 2020 року приблизно о 14 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, проникли в приміщення будинку по АДРЕСА_1 , де вчинили напад з погрозою застосування до ОСОБА_16 насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, в ході якого ОСОБА_8 демонстрував кухонний ніж, погрожував його застосуванням і вбивством ОСОБА_16 . Затим вони вдвох нанесли ОСОБА_16 численні удари руками в голову, тулуб і руки, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівому вусі, саден за лівим вухом та в правій підочній ділянці (по одному садну), множинних саден на передпліччях, і заволоділи належними ОСОБА_16 грошовими коштами в сумі 160 гривень, мобільним телефоном «Samsung», 2 флаконами «натрію хлорида», пляшкою білизни, пачкою ячної крупи «Гарніша», жіночими хутровими ботинками, та пляшкою напою «Лимонад МАХІ», загальною вартістю 624 гривні 70 копійок.

Епізод №8.

11 березня 2020 року приблизно о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, в приміщенні будинку за названою вище адресою з метою вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_16 з використанням геніталій, застосували до неї фізичне насильство шляхом нанесення їй численних ударів руками в голову, тулуб, руки, спричинивши ОСОБА_16 легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівому вусі, саден за лівим вухом і в правій підочній ділянці (по одному садну), множинних саден на передпліччях, а ОСОБА_8 також психічне насильство, що виразилось у демонстрації перед ОСОБА_16 ножа та погрозі її вбивства. Далі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 зняли одяг із ОСОБА_16 , ОСОБА_9 повалив її на ліжко, де ОСОБА_8 утримував ОСОБА_16 за руки, а ОСОБА_9 з використанням геніталій здійснив вагінальне прокинення в тіло ОСОБА_16 без її добровільної згоди.

Епізод №9.

11 березня 2020 року приблизно о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, проникли в приміщення літньої кухні по АДРЕСА_1 , звідки намагались таємно викрасти належний ОСОБА_15 телевізор «START», вартістю 400 гривень, однак, виконавши всі дії, які вважали необхідними для доведення цього кримінального правопорушення до кінця, не закінчили його з причин, що не залежали від їх волі, так як були зупинені ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 вересня 2021 року в частині його засудження за ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України й закрити кримінальне провадження щодо нього в цій частині у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості, а у випадку відсутності підстав для закриття провадження - призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що, окрім показань потерпілої, в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним розбою та зґвалтування, в той час як, подані ним необхідні клопотання, заяви не було задоволено.

Прокурор ОСОБА_17 в порядку ст.403 КПК України відмовилась від поданої нею апеляційної скарги на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 вересня 2021 року, через це апеляційний розгляд за її скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, й водночас посилались на: необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 зі ст.187 на ст.186 КК України, його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, та непроведення з ним слідчого експерименту під час досудового розслідування, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та в частині доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно; ч.3 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище й житло; ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно й за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, за встановлених цим судом обставин, у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152 та ч.3 ст.187 КК України, а також твердження сторони захисту в суді апеляційної інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ст.186 КК України, є неспроможними.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.152 КК України дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування) групою осіб; ч.3 ст.187 КК України нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_16 , яка підтвердила те, що 11 березня 2020 року приблизно о 14 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проникли в приміщення її будинку по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 ударив її чайником по голові та запитав, де вона ховає гроші. Вони почали бити її, а ОСОБА_8 , погрожуючи вбити ножем, також кричав і вимагав її сказати, в якому місці були кошти. Обвинувачені заволоділи належними їй грошовими коштами в сумі 160 гривень, мобільним телефоном, ботинками, пачкою білизни, ліками та їжею, після чого далі, здійснюючи погрози, змусили її роздягатись. ОСОБА_8 зняв із неї штани, а ОСОБА_18 халат, і затягнув її на ліжко. Затим ОСОБА_8 погрожував їй перерізати горло ножем і тримав її під час того як ОСОБА_9 усупереч її волі здійснював у її тіло вагінальне проникнення. Коли ОСОБА_9 стало зле, вона змогла вирватись та розповіла про наведені вище обставини сусідці ОСОБА_15 .

11 березня 2020 року ОСОБА_16 у ході пред`явлень для впізнання за фотознімками впізнала: 1) ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , як осіб, які 11 березня 2020 року приблизно о 14 годині по АДРЕСА_1 вчинили щодо неї розбій і зґвалтування; 2) зимові черевики, якими вони в неї заволоділи, що підтверджується протоколами цих слідчих дій із додатками (т.1 а.п.157-160, 164-165).

Свідок ОСОБА_15 (сусідка потерпілої) підтвердила показання ОСОБА_16 і дані, отримані за результатами проведення з нею пред`явлень для впізнання, про те, що до неї прибігла потерпіла, яка була вся розтріпана та роздягнута, з галасом: «поможіть, спасіть» і повідомила, що обвинувачені вчинили на неї напад, заволоділи її майном і зґвалтували її. У будинку ОСОБА_16 була порушена обстановка, зокрема, перевернутий стіл, зірвана плита.

Показання потерпілої та свідка ОСОБА_15 відповідають протоколу огляду місця події від 11 березня 2020 року з фототаблицями, згідно з якими в будинку за місцем проживання ОСОБА_16 по АДРЕСА_1 на підлозі речі лежали хаотично, в тому числі знаходився ніж, довжиною 245 мм, з рукояткою коричневого кольору, кольоровий чайник без ручки, а на підлозі - речовина біологічного походження. (т.1 а.п.151-156).

Свідок же ОСОБА_19 засвідчив, що він почув крики про допомогу ОСОБА_16 з приводу того, що на неї напали ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , заволоділи майном і зґвалтували її. Він, рухаючись своїм автомобілем гнався за обвинуваченими, які його побачили й розбіглися в різні сторони. Далі разом з ОСОБА_20 наздогнали ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і чекали поліцію.

Свідок ОСОБА_20 підтвердив показання свідка ОСОБА_19 у тому, що він разом із ОСОБА_19 наздогнав обвинувачених, яких потерпіла впізнала як осіб, що вчинили щодо неї зазначені вище злочини.

У свою чергу, свідки ОСОБА_21 (син свідка ОСОБА_15 ) і ОСОБА_22 (співмешканець матері ОСОБА_9 ) засвідчили факт того, що ОСОБА_22 вдома виявив пакет із речами та на крики про зникнення речей відніс їх на територію домоволодіння ОСОБА_15 , серед яких було, в тому числі викрадене в ОСОБА_16 майно.

Наведені вище докази узгоджуються з протоколом огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_15 від 11 березня 2020 року, відповідно до якого в згаданому вище пакеті виявлено частину речей потерпілої, якими заволоділи в неї обвинувачені: 2 скляні пляшки натрію хлорида, полімерну пляшку з лимонадом, білизну, крупу ячну (т.1 а.п.147-149).

Загальна ж вартість майна, яким обвинувачені заволоділи в ОСОБА_16 становить 624 гривні 70 копійок (грошові кошти в сумі 160 гривень, 2 флакони «натрію хлорида» - 30 гривень 40 копійок; пляшка білизни - 07 гривень 50 копійок, пачка ячної крупи «Гарніша» - 11 гривень, жіночі хутрові ботинки - 400 гривень, пляшкою напою «Лимонад МАХІ» - 15 гривень 80 копійок, що підтверджується висновком товарознавчої експертизи №19 від 12 березня 2020 року (т.1 а.п.183-186).

За даними висновку судово-медичної експертизи від 12 березня 2020 року встановлено, що в ході розбою та зґвалтування ОСОБА_8 і ОСОБА_9 спільно заподіяли ОСОБА_16 легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівому вусі, саден за лівим вухом та в правій підочній ділянці (по одному садну), множинних саден на передпліччях ( т.1 а.п.177-178).

Окрім того, наведені вище докази фактично підтверджуються й показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтвердив те, що в ході вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 штовхав і бив кулаком ОСОБА_16 , знімав із неї одяг і тримав за руки.

Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_16 є послідовними, стабільними, узгоджуються та підтверджуються викладеними вище показаннями свідків, обвинуваченого ОСОБА_9 , письмовими доказами, а також відповідають об`єктивним судово-медичним даним, через це об`єктивних підстав не довіряти цим доказам немає та суд першої інстанції правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні оскаржуваного вироку.

Разом з цим, сам ОСОБА_8 , хоча й не визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України, однак підтвердив факт того, що він 11 березня 2020 року приблизно о 14 годині з ОСОБА_9 перебував у приміщенні будинку ОСОБА_16 по АДРЕСА_1 , звідки заволодів належним їй майном. Проте, показання ОСОБА_8 , які є аналогічними за змістом доводам його апеляційної скарги, про те, що він не вчиняв розбійного нападу із погрозою застосування насильства щодо потерпілої та не брав участі в її зґвалтуванні правильно розцінені судом першої інстанції критично та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України, оскільки спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених, підтверджуючих зміст один одного доказів і є безпідставними.

Так, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому, під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленість групи осіб про спільне вчинення злочину може відбутися в будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Розбій же як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного чи психологічного насильства. Для таких дій характерні раптовість, агресивність і швидкоплинність.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). Вона має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а в потерпілого дійсно таке враження склалося. Метою погрози є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Головним критерієм реальності погрози при розбою є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Відповідно до п.п.3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи» фізичним насильством, передбаченим диспозицією ст.152 КК України, слід вважати умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи або приведення її у безпорадний стан. Такий вплив може виражатись у нанесенні ударів, побоїв, заподіянні тілесних ушкоджень, здавлюванні дихальних шляхів, триманні рук або ніг, обмеженні або позбавленні особистої волі, отруйних, сильнодіючих речовин тощо.

Погрозою застосування фізичного насильства як способу подолання чи попередження опору потерпілої особи є залякування її застосуванням такого насильства до неї, яке може полягати у висловлюваннях, жестах, демонструванні зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення їй тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа сприймає за справжню зброю, чи інших діях. Погроза застосування фізичного насильства повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластись враження, що у разі, якщо вона протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, цю погрозу буде реалізовано. Така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася (оточення групою осіб, глухе і безлюдне місце, нічний час, зухвале, грубе і настирливе домагання вступити в статеві зносини тощо).

Злочин, передбачений ст.152 КК України, визнається вчиненим групою осіб, якщо в ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців (співвиконавців), тобто співучасників, ознаки яких зазначені у ч.2 ст.27 КК України. При цьому, виконавці (співвиконавці) діють узгоджено, з єдиним умислом і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що утворюють повністю чи частково об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення.

Дії особи, яка не вчинила і не мала наміру вчинити статевий акт, але безпосередньо застосовувала фізичне насильство, погрожувала його застосуванням з метою зґвалтування її іншою особою, повинні розглядатися як співвиконавство у цьому злочині. Дії таких співвиконавців визнаються вчиненими групою осіб.

Аналіз дій обвинувачених у сукупності з викладеними вище доказами свідчить про те, що вони, будучи між собою раніше знайомими, проникли в будинок ОСОБА_16 , де спільно вчинили на потерпілу напад, у ході чого вдвох здійснили її побиття, а ОСОБА_8 також погрожував останній вбивством шляхом застосування ножа. Таких дій обвинувачених ОСОБА_16 дуже злякалась, за вказаних обставин їх погрози сприймала реально, як об`єктивну загрозу своєму життю та здоров`ю. Подолавши спротив потерпілої, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 заволоділи належними їй грошовими коштами і далі зняли одяг із ОСОБА_16 , зокрема, ОСОБА_8 зняв із неї штани та під час здійснення ОСОБА_9 вагінального проникнення в тіло потерпілої, погрожував їй перерізати горло ножем і тримав її за руки.

Дії обвинувачених були послідовними, узгодженими та спільними, охоплювались єдиним умислом, що свідчить про їх попередню домовленість на вчинення розбою та зґвалтування, у той час як виконання ними в ході злочинної діяльності різних дій не є підставою для перекваліфікації вчинених ОСОБА_8 діянь чи закриття кримінального провадження щодо нього.

Водночас злочини відбувалися за умов, коли кожен із співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії іншого співучасника, погоджувався із ними, підтримував і продовжував їх. Саме завдяки спільним раптовим, агресивним і динамічним діям обох обвинувачених, які діяли як співвиконавці, відбулося досягнення спільної злочинної мети.

Здійснення ж ОСОБА_8 побиття ОСОБА_16 , погроза вбивством їй із демонстрацією ножа, її примусове роздягання й тримання за руки, усвідомлюючи відсутність у потерпілої фізичної можливості чинити опір, безперечно свідчить про вчинення ОСОБА_8 зґвалтування ОСОБА_16 у співучасті з ОСОБА_9 .

Таким чином, наведені вище обставини підтверджують наявність у діях ОСОБА_8 усіх ознак, як об`єктивної, так і суб`єктивної сторін складів злочинів, за які його засуджено, через це надана місцевим судом правова оцінка його діям за ч.3 ст.152 та ч.3 ст.187 КК України є правильною.

Посилання апелянта на те, що в ході досудового розслідування слідчим не було проведено усього необхідного обсягу слідчих дій, а саме слідчого експерименту з ОСОБА_8 , є необґрунтованими, оскільки слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог ст.40 КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності й під час проведення досудового розслідування визначає той обсяг слідчих дій, необхідність проведення яких, на його переконання, буде достатнім для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини. Так, відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, тобто, це є правом слідчого, прокурора, а не їх обов`язком.

Окрім того, за ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках - на потерпілого. Збирання та надання доказів до суду є правом, а не обов`язком сторони обвинувачення, а тому суд позбавлений можливості впливати на обсяг надання стороною обвинувачення доказів. Згідно з принципом змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, закріпленим у ст.22 КПК України, прокурор, підтримуючи публічне обвинувачення в суді, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у тому числі щодо визначення обсягу доказів, на підставі яких доводитиме винуватість особи.

Водночас ОСОБА_8 у судах першої та апеляційної інстанцій мав можливість навести ті обставини, які, на його думку, відбувались 11 березня 2020 року, чим і скористався в повному обсязі, а непроведення з ним слідчого експерименту жодним чином не вплинуло на повноту з`ясування фактичних обставин провадження, оскільки його винуватість поза розумним сумнівом доведено зазначеними вище доказами сторони обвинувачення.

Усупереч доводам апелянта, перевіркою матеріалів справи встановлено, що місцевий суд з дотриманням приписів ст.ст.10, 22 КПК України створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, за клопотанням учасників провадження здійснив усі передбачені КПК України заходи для всебічного встановлення істини по справі. Даних, які би вказували не неповноту судового розгляду, не встановлено.

Так само позбавлені підстав доводи ОСОБА_8 про пом`якшення йому покарання з призначенням його у вигляді 7 років позбавлення волі.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкціями кримінального закону передбачено покарання у вигляді позбавлення волі за: ч.3 ст.152 КК України від 7 до 12 років; ч.3 ст.187 КК України від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими (ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України), тяжкими (ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України), нетяжким (ч.2 ст.185 КК України) злочинами, особу ОСОБА_8 , який неодноразово (9 разів) судимий (у тому числі за аналогічні злочини), що свідчить про його вперте небажання ставати на шлях виправлення після відбування покарання (т.2 а.п.38-55, т.3 а.п.36-37), проживає за місцем реєстрації з батьками, не працює, характеризується незадовільно як особа, яка схильна до крадіжок і вживання спиртних напоїв, порушував громадський порядок (за місцем проживання - т.2 а.п.64), не перебуває на обліку в лікаря-нарколога (т.2 а.п.57), натомість знаходиться на обліку в лікаря-психіатра, наявність обставини, яка пом`якшує покарання наявність хронічного психічного захворювання (на час розгляду справи й у ході вчинення кримінального правопорушення був осудним, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребував т.3 а.п.21-23) та обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання, яке є наближеним до мінімальної межі, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 й ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою - у той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4