ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/176/23 Номер провадження 11-кп/814/1838/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, засудженого вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286, ч.1 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки,

суд відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

При цьому зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм кримінального закону, а ставлення головуючого судді до його особи було суб`єктивним.

Наголошує, що судом не врахованопозитивну характеристику, чотири заохочення, а також наявність медичної освіти та бажання стати на захист держави в умовах воєнного стану.

Інші учасники провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії про можливість звільнення ОСОБА_9 умовно-достроково, думку прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи засудженого про наявність підстав для звільнення його умовно-дострокового від відбування покарання є непереконливими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286, ч.1 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Під час перебування в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_9 характеризувався посередньо, заохочень не мав.

В подальшому, під час його утримання в Державній установі «Бердянська виправна колонія (№77)», характеризувався негативно та на нього було накладено стягнення.

Лише після переведення засудженого з 22 жовтня 2021 року до Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» ОСОБА_9 зарекомендував себе з позитивної сторони, отримав заохочення, почав працювати та приймати участь у виховних заходах, а також залучатися до реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинене кримінальне правопорушення, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в установі виконання покарання.

Проте, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що 08 вересня 2020 року ОСОБА_9 притягувався до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього суворої догани за зберігання заборонених предметів.

Крім того, згідно з рішенням комісії Бердянської виправної колонії (№77) від 04 грудня 2020 року ОСОБА_9 було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації вказаної установи, а згідно з рішенням комісії цієї ж установи від 19 серпня 2021 року - в умовно-достроковому звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.

З матеріалів провадження також вбачається, що адміністрація Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» з відповідними поданнями про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково до суду не зверталась.

Наявність у засудженого ОСОБА_9 заохочень та факт погашення у встановленому законом порядку накладеного на нього дисциплінарного стягнення не є безумовними підставами для застосування до нього положень ст. 81 КК України, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

Також апеляційний суд звертає увагу, що наявні у ОСОБА_9 заохочення були застосовані незадовго до виникнення у нього права на умовно-дострокове звільнення.

Крім того, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року з ОСОБА_9 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 132600 грн. Проте, не зважаючи на працевлаштування в установі та отримання заробітної плати, засуджений жодних відрахувань на користь потерпілого не робив.

Наведені обставини свідчать, що у поведінці ОСОБА_9 хоча і дійсно мають місце позитивні тенденції, але у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про упередженість судді місцевого суду під час розгляду клопотання засудженого, матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4