ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1124/19 Номер провадження 11-кп/814/2246/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі: головуючого ОСОБА_2 ; суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ; прокурора - ОСОБА_6 ; захисника адвоката - ОСОБА_7 ; обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000267 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України , -

В С Т А Н О В И В :

Вироком Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19.08.2019, близько 18 год., знаходився спільно із своїм братом ОСОБА_10 в приміщенні житлового будинку за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), де між ними на ґрунті давнішніх особистих неприязних відносин виникла сварка, та у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння умисного вбивства свого брата. Тоді він, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на вказаному місці, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 , взявши до рук дерев`яний предмет, схожий на биту, який знаходився в кімнаті будинку, та наніс множинні удари по тілу та голові ОСОБА_10 . Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 помер на місці.

На вирок суду обвинувачений і його захисник подали апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, яке мотивоване тим, що судом касаційної інстанції строк запобіжного заходу обмежений до 09.09.2023 року включно, тобто датою, до якої очевидно неможливо завершити апеляційний розгляд, а також, з врахуванням положень ст.183 КПК України, та того факту, що ОСОБА_8 вироком Київського районного суду м. Полтави від 07.05.2020 року засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину до позбавлення волі строком на 13 років, а тому до набрання вироком законної вили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку клопотання, заперечення обвинуваченого та його захисника проти клопотання, перевіривши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про те, що дане клопотання підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Зі змісту положень ст.331 КПК України вбачається, що суд до спливу продовженого строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім визначених цією статтею випадків, зокрема законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом, та відповідно до процедури, встановленої законом.

Незважаючи на те, що відповідно до національного законодавства України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком суду, що набрав законну силу, з погляду ст.5 Конвенції воно розглядається як таке, що підпадає під наведений вище випадок (пункт "а").

Пунктом 1 частини четвертої статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не може запобігти ризикам, частиною першою статті 177 КПК України, а саме тому, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, учинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому апеляційний суд ураховує те, що ОСОБА_8 місцевим судом визнаний винуватим і засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я на 13 років позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо, те, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше засуджувався за злочини проти життя пов`язані із застосуванням насильства, що призвели до смерті людини, постійно ніде не працює.

Заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 , правильність призначеного йому покарання,обґрунтованість чого має перевірити суд апеляційної інстанції в ході апеляційного розгляду, наявність таких, що зі спливом часу не зменшились ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, для запобігання ризикам, встановленим судом, доходить висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжується обвинуваченому саме з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення, на підставі якого йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, та із зазначенням строку дії цього запобіжного заходу із вказівкою на певну подію - набрання вироком законної сили, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.115 КПК України та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, відображеною, зокрема, у справі «Харченко проти України» (рішення від 10 лютого 2011 року).

Керуючись ст.ст.331,401, 418-419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят діб до 23 жовтня 2023 року.

Копію ухвали направити ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4