ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/2605/21 Номер провадження 11-кп/814/468/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2021 року за №0000104, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 28 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз -

04 січня 2008 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.1 ст.187, ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.185 КК України - на 4 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.186 КК України - на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі, в строк якого зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 26 лютого 2021 року до дня набрання вироком законної сили.

Залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено та стягнуто на її користь із ОСОБА_8 16 671 гривень 90 копійок майнової шкоди.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01 січня 2021 року приблизно о 21 годині 45 хвилин за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 після вживання з ним і ОСОБА_9 алкогольних напоїв, у той час коли останні пішли спати, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з підвіконня кухні 2 мобільні телефони, належні: ОСОБА_10 - «Тесnо Spark4 32Gb3 Gb Rain», вартістю 1 916 гривень, та ОСОБА_9 - «Samsung А-31», вартістю 4 022 гривні.

Цього ж дня о 22 годині після вчинення крадіжки мобільних телефонів ОСОБА_8 у житловій кімнаті згаданого вище домоволодіння, діючи повторно, викрав із кисті руки ОСОБА_9 браслет із золота 585 проби, вагою 5 г, вартістю 4 903 гривні 50 копійок, а також з її шиї - ланцюжок із золота 585 проби, вагою 12 г, вартістю 11 768 гривень 40 копійок. У даний момент від незаконних дій ОСОБА_8 прокинулась ОСОБА_9 та, усвідомлюючи, що він таємно заволодів її золотими прикрасами, голосно вимагала ОСОБА_8 повернути викрадене майно. Однак, ОСОБА_8 , не зважаючи і не реагуючи на вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який також прокинувся від шуму, відкрито викрав названі вище золоті вироби ОСОБА_9 , загальною вартістю 16 671 гривню 90 копійок, у зв`язку з чим розпочата ним крадіжка перетворилась у грабіж.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 28 вересня 2021 року та закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді, відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 . Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: він 01 січня 2021 року приблизно о 21 годині 45 хвилин не перебував по пров. Бондаревському, 3 у м. Харків, а вживав у іншому місці зі своїм другом ОСОБА_11 алкогольні напої, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України; в нього відсутні судимості, оскільки вони в силу ст.89 КК України є погашеними.

Прокурор ОСОБА_12 у порядку ст.403 КПК України відмовилась від поданої нею апеляційної скарги на вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 28 вересня 2021 року, через це апеляційний розгляд за її скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого, які зводяться до відсутності в кримінальному провадженні доказів вчинення ним кримінальних правопорушень, за які його засуджено, є безпідставними.

Натомість висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна повторно, ч.2 ст.186 КК України - відкритого викрадення чужого майна повторно, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила те, що 01 січня 2021 року ввечері в будинку за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 вживала з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 алкогольні напої, після чого вона й ОСОБА_10 лягли спати. Проте, прокинулась від того, що обвинувачений зняв з її руки золоті прикраси 585 проби (браслет і ланцюжок), вигукнула ОСОБА_8 припинити це й покликала на допомогу ОСОБА_10 . Вона запропонувала подивитись у кишенях обвинуваченого викрадене майно, на що останній повідомив, що в нього таке майно відсутнє й залишив місце злочинів. Далі разом з ОСОБА_10 вони помітили відсутність їх мобільних телефонів «Тесnо Spark4 32Gb3 Gb Rain» (належного ОСОБА_10 ), «Samsung А-31» (належного ОСОБА_9 ), які викрав у них обвинувачений. 01 січня 2021 року, окрім них і ОСОБА_8 , інших осіб у будинку не було.

04 лютого 2021 року потерпіла ОСОБА_9 у ході пред`явлення для впізнання впізнала ОСОБА_8 як особу, яка викрала її майно 01 січня 2021 року ввечері по АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом цієї слідчої (а.к.п.24-27).

Потерпілий ОСОБА_10 підтвердив показання потерпілої ОСОБА_9 у тому, що за вказаних вище місця, дату й часу вони втрьох із ОСОБА_8 вживали алкоголь, після чого лягли спати. Обвинувачений викрав у присутності ОСОБА_9 , яка лежала на ліжку, у неї золоті прикраси, а також із кухні належні їм мобільні телефони «Тесnо Spark4 32Gb3 Gb Rain», «Samsung А-31», відсутність яких вони виявили в подальшому. На прохання ж показати вміст кишень обвинувачений швидко залишив приміщення будинку, в якому в день вчинення злочину, крім них ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ) інших осіб не було. При цьому, вхід у подвір`я цього будинку зачиняється.

24 лютого 2021 року на місці вчинення злочинів у будинку по АДРЕСА_2 потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у ході проведеного з ними слідчого експерименту відтворили деталі вчинення обвинуваченим крадіжки їх майна 01 січня 2021 року приблизно о 21 годині 45 хвилин у будинку по АДРЕСА_2 . Зокрема, продемонстрували обставини викрадення ОСОБА_8 золотих прикрас ОСОБА_9 у момент коли вона лежала на ліжку, а також місця, звідки обвинувачений заволодів їх мобільними телефонами, після чого втік, що підтверджується протоколом слідчого експерименту з фототаблицями (а.к.п.82-86).

Показання потерпілих і дані за результатами проведеного з ними слідчого експерименту відповідають протоколу огляду місця події по АДРЕСА_2 від 24 лютого 2021 року з фототаблицями, з яких установлено, що домоволодіння, в будинку якого ОСОБА_8 викрав майно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , огороджене високим парканом і металевими воротами. Сам будинок також зачиняється за допомогою вхідних дверей (а.к.п.76-81).

Наведені вище ж докази об`єктивно узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який підтвердив те, що 01 січня 2021 року святкував Новий Рік, зокрема, із ОСОБА_13 і цього дня ОСОБА_8 з ними не було. Обвинувачений пішов 31 грудня 2020 року й повернувся в його ( ОСОБА_11 ) будинок лише 02 січня 2021 року. Коли обговорювали викрадення майна потерпілих ОСОБА_8 кожного разу стверджував щось інше.

Тобто, викладені вище показання спростовують твердження ОСОБА_8 про те, що станом на час вчинення злочинів він вживав алкоголь із ОСОБА_11 .

Далі за змістом протоколів оглядів предмета, місця події та пред`явлення для впізнання за фотознімками 22 лютого 2021 року ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка продала йому мобільний телефон «Samsung А-31» (належний ОСОБА_9 ), і в подальшому добровільно видав цей телефон поліції (а.к.п.54-58, 63).

У свою чергу, ОСОБА_15 добровільно надав поліції викрадений обвинуваченим у ОСОБА_10 мобільний телефон «Тесnо Spark4 32Gb3 Gb Rain», який ОСОБА_15 придбав на ринку в невідомої особи, що підтверджується протоколами оглядів предмета й місця події (а.к.п.59, 54).

Станом на 01 січня 2021 року вартість викрадених у потерпілих речей становила: жіночого ланцюжка зі сплаву золота 585 проби, масою 12 г - 11 768 гривень 40 копійок; жіночого браслету зі сплаву золота 585 проби, масою 5 г - 4 903 гривні 50 копійок; телефону «Samsung GalaxyА-31 4/64 Gb» - 4 022 гривні; телефону «TecnoSpark 4 3|32 Gb (KC2)» - 1 916 гривень, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-21/2629-ТВ від 10 лютого 2021 року (а.к.п.37-45).

Таким чином, показання потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є послідовними, стабільними, узгоджуються, як між собою, так і підтверджуються викладеною вище сукупністю доказів, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає. Перевіркою матеріалів справи встановлено відсутність підстав обмовити обома потерпілими обвинуваченого, при цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перед допитами в установленому законом порядку були приведені до присяги й попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

У зв`язку з цим, місцевий суд правильно виходив з того, що показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 з приводу того, що ОСОБА_8 не вчиняв інкриміновані йому злочини, а з 01 до 04 січня 2021 року перебував у неї в гостях з іншими особами, в тому числі разом зі ОСОБА_11 , підлягають критичній оцінці, оскільки спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених доказів, зокрема й: показаннями самого свідка ОСОБА_11 , який засвідчив те, що 01 січня 2021 року в ході святкування з ними ОСОБА_8 не було, оскільки він пішов 31 грудня 2020 року й повернувся лише 02 січня 2021 року; показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , даними проведення пред`явлення для впізнання та слідчого експерименту з ними, в ході яких вони підтвердили те, що саме обвинувачений викрав їх майно, при тому, що вони були й безпосередніми очевидцями цього, а тому чітко вказали на особу злочинця - ОСОБА_8 . Окрім того, обвинувачений і свідок ОСОБА_13 , як вона сама підтвердила в судовому засіданні першої інстанції, перебувають в тісних дружніх стосунках, ОСОБА_8 неодноразово допомагав їй, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що показання свідка ОСОБА_13 спрямовані на сприяння уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Твердження захисника в засіданні апеляційного суду про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на протоколи допитів осіб, отримані під час досудового розслідування, не є підставою для зміни оскаржуваного вироку шляхом виключення цих протоколів з його змісту, оскільки місцевий суд процитував ці протоколи в контексті наведення наданих стороною обвинувачення доказів і, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_8 , жодним чином безпосередньо не посилався на них, як на докази винуватості ОСОБА_8 , а дійшов висновку про те, що вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, доводиться сукупністю інших доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, які за своїм змістом не є досудовими показаннями осіб (а.п.188, другий абзац вироку).

Так само є необґрунтованими посилання апелянта на те, що він у силу ст.89 КК України не має судимостей.

За загальним правилом ч.1 ст.32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.

Положеннями п.1 примітки до ст.185 КК України унормовано, що в ст.ст.185, 186 та 189-191 КК України повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.ст.187, 262 КК України.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, є особи, засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

З копії вироку й вимоги, наданої ДІЗ ГУНП у Харківській області, вбачається, що ОСОБА_8 є неодноразово судимим, останній раз - 04 січня 2008 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.1 ст.187, ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 23 грудня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харків обвинуваченого звільнено умовно-достроково від відбування цього покарання (а.к.п.93-100). Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.185 КК України є особливо тяжким злочином.

У кримінальному провадженні, що є предметом апеляційного розгляду, ОСОБА_8 учинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, 01 січня 2021 року, тобто менш ніж через 8 років після відбуття покарання за попереднім вироком, і таким чином, у період непогашеної судимості за ч.1 ст.187 КК України, яка утворює повторність з учиненими ОСОБА_8 кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані сторонами провадження докази, щодо пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким (ч.2 ст.186 КК України) та нетяжким (ч.2 ст.185 КК України) злочнами, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за корисливі злочини, однак на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив злочини проти власності, не працює, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, думку потерпілих про призначення ОСОБА_8 суворого покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд правильно вирішив, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене ОСОБА_8 покарання, яке не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Також колегія суддів уважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

У ч.2 ст.127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 заявила цивільний позов, у якому просила стягнути з обвинуваченого на її користь 16 671 гривню 90 копійок майнової шкоди, який місцевим судом задоволено.

За результатами оцінки сукупності викладених вище доказів установлено, що ОСОБА_8 у ході вчинення грабежу викрав належні ОСОБА_9 золоті прикраси 585 проби - браслет, вагою 5 г, вартістю 4 903 гривні 50 копійок, та ланцюжок, вагою 12 г, вартістю 11 768 гривень 40 копійок, які потерпілій не повернуто. Їх вартість відповідно до вимог закону підтверджено висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-21/2629-ТВ від 10 лютого 2021 року (а.к.п.37-45).

Таким чином, ОСОБА_8 було завдано ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 16 671 гривню 90 копійок (4 903 гривні 50 копійок + 11 768 гривень 40 копійок), а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої названу суму коштів у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4