КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням програми «EasyCon»,

захисника - ОСОБА_6 ,

та обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 12 червня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 10 серпня 2023 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, послався на те, що на теперішній час, обставини, зазначені в ухвалі суду про обрання запобіжного заходу від 21.11.2022 року не відпали, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу, окрім продовження його строку, суд не вбачає.

Зважаючи на це, а також беручи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, з урахуванням того, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку дії запобіжного заходу, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі - цілодобовий домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, як зазначає захисник, під час розгляду клопотання, прокурором не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Сторона обвинувачення обмежилася лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для застосування запобіжного заходу, без встановлення їх наявності та обґрунтованості до ОСОБА_5 , що є грубим порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111-112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Також захисник звертає увагу на те, що судом залишено поза увагою, що чергове продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 обґрунтовувалось одними й тими ж самими підставами, що й при обранні запобіжного заходу, що суперечить висновкам, наведеним у рішенні ЄСПЛ від 24.10.2019 року у справі «Штепа проти України», а також на те, що ОСОБА_5 прибув на територію України 07 січня 2022 року, не від кого не переховуючись проживав за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрований.

Окрім цього, залишивши поза увагою ці та інші наведені у скарзі обставини, суд, як вважає захисник, врахував припущення прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не підтверджені жодними доказами та не взяв до уваги докази сторони захисту щодо спростування наявності зазначених ризиків, чим були порушені засади кримінального провадження, передбачені ст.ст. 9, 10, 17, 22 КПК України.

У зв`язку з вищенаведеним у скарзі робиться висновок про те, що суд не в повній мірі дослідив всі обставини, в тому числі передбачені ст. 178 КПК України, при продовженні тримання ОСОБА_5 під вартою, врахувавши тільки тяжкість кримінального правопорушення, що не може бути безумовною підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а посилання прокурора на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вонане підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі про те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а тому оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження,не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що ОСОБА_5 , після прибуття на територію України 07.01.2022 року та до його затримання, не переховувався та весь час проживав за адресою, за якою зареєстрований у м. Києві, а також на відсутність об`єктивних відомостей про те, що останній мав намір переховуватися чи вчиняти інші дії, направлені на перешкоджання органам досудового розслідування, також не спростовують висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, що на теперішній час не відпали ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть гарантувати запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції були проігноровані висновки Європейського суду з прав людини, наведені у рішеннях, на які захисник посилався у свої скарзі, то вони не можуть сприйматись як безумовна підстава для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, незважаючи на вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006 № 3477-ІV про те, що суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права, у скарзі сторони захисту не наведено належного обґрунтування, яке б могло свідчити про безпідставне неврахування судом першої інстанції висновків Європейського суду з прав людини, на які посилався апелянт.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 10 серпня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 серпня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 760/3386/23

Номер провадження: 11-кп/824/3948/2023

Категорія: ч. 1 ст. 111КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1