Номер провадження: 11-сс/813/1312/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0000156 від 02.02.2023 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз, Арцизького району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на посаді машиніста тепловозу оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального за №0000156 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.4 ст.185, ч.ч.1 ст.310, ч.1 ст.309 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 №735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 № 938) затверджено Статут акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Товариство).

Відповідно до п.2 Статуту товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.

Пунктом 18 Статуту Товариство передбачено утворення філій, представництв, інших відокремлених підрозділів без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.

Так, згідно положення про регіональну філію «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі Філія), філія є відокремленим підрозділом Товариства, яка діє від його імені на в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Юридична та фактична адреса філії м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19.

Метою діяльності Філії є задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб в безпечних та якісних залізничних перевезеннях у внутрішньому та міжнародному сполученнях, роботах та послугах, що здійснюються Філією, забезпечення ефективного функціонування та розвитку виробничо-технологічного комплексу залізничного транспорту загального користування, створення умов для підвищення конкурентоспроможності галузі, а також отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності.

Філія володіє та користується майном, яким наділило її Товариство для досягнення мети діяльності Філії згідно з законодавством, Статутом Товариства та положенням, а також майном яке придбавається та/або набувається для цілей забезпечення діяльності Філії.

Філія наділяється майном на підставі відповідних рішень правління Товариства. Майно філії є складовою частиною майна Товариства.

Джерелами формування майна філії є грошові кошти та майно, яким Товариство наділило Філію; грошові кошти та майно, отримані Філією в результаті здійснення її діяльності; майно, придбане Філією в процесі її діяльності, а також безкоштовно передане Філії юридичними та фізичними особами; інші джерела, не заборонені законодавством.

Філія використовує та утримує майно, яким наділило її Товариство, відповідно до мети та предмету своєї діяльності, в межах повноважень, визначених Статутом Товариства, положенням та внутрішніми документами Товариства.

В свою чергу, до складу Філії входять Структурні підрозділи, що забезпечують її діяльність.

Досудовим розслідуванням встановлено, що одним зі структурних підрозділів Філії є оборотне локомотивне депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», яке розташоване за адресою: Одеська обл., Болградський р-н, м. Арциз, вул. Привокзальна, буд. 1Ж.

Вказаному структурному підрозділу, відповідно до наказів та розпоряджень Філії виділяється майно, в тому числі, паливно-мастильні матеріали, зокрема дизельне пальне для екіпіровки (заправки) локомотивів.

Встановлено, що ОСОБА_6 , працюючи машиністом тепловозу оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця»

АТ «Українська залізниця», спільно з помічником машиніста тепловоза оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 , громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в період воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», за попередньою змовою вчинив дії, щодо таємного викрадення ввіреного йому дизельного палива, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , відповідно до наказу № 612 (розпорядження) від 21.07.1992 призначений на посаду дублера машиніста тепловоза, оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».

В подальшому, відповідно до наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 692 від 20.10.2005 року призначений на посаду машиніста тепловоза, оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Службовим формуляром машиніста локомотива (МВРС), форми ТУ-57, затвердженої УЗ в 2004 році ОСОБА_6 передбачено, що: працівник, який займає посаду машиніста локомотиву бере на себе індивідуальну відповідальність за забезпечення збереження довірених йому оборотним локомотивним депо Арциз матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язується: а) під час обслуговування локомотива старанно відноситись до переданих йому для зберігання чи використання матеріальних цінностей (рухомого складу та паливно-мастильних матеріалів) і вживати заходів до запобігання їх пошкодження та розкрадання; б) своєчасно повідомляти адміністрацію депо про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік виконаної роботи на довіреному йому локомотиві та паливно-мастильних матеріалів при прийманні та здачі тягового, мотовагонного та самохідного рухомого складу в маршруті машиніста форми ТУЗ3-ЗІСЦ та в журналі технічного стану локомотива форми ТУ-152.

Інструкцією локомотивної бригади № ЦТ-0106 затвердженою наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 №876-ЦЗ, з якою ОСОБА_6 ознайомлений під особистий підпис встановлено наступне:

Розділ 1 «Загальні положення» п.1.1:

Працівниками локомотивних бригад є особи, які призначені для керування та обслуговування електровозів, тепловозів, паровозів (далі - локомотива), електропоїзда, дизель-поїзда, автомотриси (далі - моторвагонного рухомого складу чи МВРС): машиніст, помічник машиніста, а також особи, що працюють їх дублерами.

У своїй роботі локомотивні бригади керуються Правилами технічної експлуатації залізниць України (ПТЕ), Інструкцією з сигналізації на залізницях України, Інструкцією з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкцією з експлуатації гальм рухомого складу та Інструкцією про порядок користування АЛС і пристроями контролю пильності машиніста, законодавчими та іншими нормативними актами з безпеки руху та охорони праці, правилами та інструкціями з технічного обслуговування і ремонту локомотивів (МВРС), чинними наказами, вказівками та інструкціями Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці), управлінь залізниць, дирекцій залізничних перевезень, локомотивних депо, а також вимогами цієї Інструкції.

При виїзді на дільниці суміжних залізниць і залізниці інших держав локомотивна бригада керується чинними на цих залізницях нормативними документами. Працівники локомотивних бригад відносяться до професій, що пов`язані з рухом поїздів, і на них поширюються всі вимоги та положення Укрзалізниці, які стосуються цієї категорії залізничників.

Пунктом 1.2. зазначено: машиністами локомотивів (МВРС) призначаються особи, які мають професійно-технічну освіту та отримали посвідчення на право керування локомотивом (МВРС) відповідного виду тяги, необхідну практичну та теоретичну підготовку, успішно пройшли іспити у комісії локомотивного депо щодо знань ними ПТЕ, Інструкції з сигналізації, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи, Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу, конструкції локомотивів (MBPC), цієї інструкції, технічно-розпорядчих актів станцій та інших документів, що встановлюють обов`язки локомотивної бригади, нормативних актів з охорони праці, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту та при наявності письмового висновку машиніста- інструктора локомотивних бригад ( надалі - машиніста - інструктора) про придатність їх до самостійної роботи на дільницях (станціях) та серіях локомотивів (МВРС), які будуть ними обслуговуватися.

Пунктом 3.12. «Економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали, утримувати у справному стані довірений інвентар, інструмент та засоби індивідуального захисту».

Пунктом 3.18 Машиніст локомотива (МВРС) зобов`язаний:

3.18.1 Забезпечувати безпеку руху на основі ретельного виконання вимог ПТЕ, чинних нормативних актів ( інструкцій, наказів, вказівок тощо).

3.18.2 Забезпечувати виконання графіка руху поїздів та завдань на маневрову роботу, не допускаючи спрощень, порушень вимог ПТЕ та інших нормативних актів.

3.18.3 Керувати роботою усіх осіб, що входять до складу локомотивної бригади, контролювати їх дії, бути вимогливим щодо виконання ними своїх службових обов`язків.

3.18.4 Забезпечувати достовірність даних, які заносяться у маршрут машиніста та інші облікові документи.

3.18.5 Навчати свого помічника правильним прийомам утримання локомотива, вимагати виконання ним своїх посадових обов`язків, готувати помічника машиніста до самостійної роботи машиністом. При закріпленні наказом начальника депо помічника машиніста для проведення практичних випробовувань на посаду машиніста навчати його правильним режимам водіння поїздів та застосування гальм, після закінчення практичних випробовувань надати йому відповідну письмову рекомендацію.

3.18.6 Виконувати встановлені та впроваджувати передові, безпечні методи водіння поїздів та виконання маневрової роботи, вміло діяти у нестандартних та аварійних ситуаціях згідно з розробленими у депо та на залізниці посібниками і рекомендаціями.

Крім того, ОСОБА_6 ознайомлений із Політикою запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця» під особистий підпис, яка затверджена наказом АТ «Укрзалізниця» № 192 від 23.03.2018 року.

Водночас, ОСОБА_6 , будучі добре обізнаним з нормативними актами, які регулюють порядок обліку та списання паливно-мастильних матеріалів, володіючи знаннями щодо технічних особливостей роботи локомотивів, на яких він працював, в частині реального використання паливно-мастильних матеріалів, переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на таємне викрадення ввіреного йому майна, розробив план вчинення злочину, пов`язаного із таємним викраденням пально-мастильних матеріалів з подальшою їх реалізацією.

Приступивши до виконання свого злочинного умислу, оцінивши особисті можливості, як машиніста щодо викрадення паливно-мастильних матеріалів, можливих об`ємів викрадення, способів транспортування та збуту, ймовірності викриття його протиправної діяльності, ОСОБА_6 , розуміючи, що підготовка, скоєння даного злочину, а також досягнення злочинної мети можливі лише за допомогою інших осіб, кожна з яких буде виконувати лише свою конкретну функцію розпочав дії з пошуку до вчинення злочину інших осіб. При цьому перевагу надавав особам з близького оточення, з якими мав довірливі стосунки, обізнаними у елементарних правилах конспірації.

Так, ОСОБА_6 , вирішив залучити до своєї протиправної діяльності працівників оборотного локомотивного депо з якими безпосередньо працював та мав довірливі стосунки, а саме - помічника машиніста локомотиву оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 .

Злочинна роль останнього полягала в отриманні порожніх ємностей й інших засобів для вчинення злочину, відкачуванні дизельного пального за допомогою електричного насосу, гумових шлангів та інших засобів, з паливної системи тепловозу під час його руху або перебуваючи на станції у раніше підготовлені ємності та подальше їх вивантаження в місця, заздалегідь узгоджені з ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 , розуміючи, що можливості самостійного транспортування та подальшої реалізації викраденого пального, він немає, прийняв рішення із залучення до виконання злочинного умислу свого знайомого ОСОБА_8 , роль якого полягала у транспортуванні пустих ємностей та іншого устаткування для зливання пального з паливної системи тепловозу, їх завантаження на тепловоз по маршруту слідування, збирання ємностей з вже викраденим пальним та транспортування до місця зберігання з подальшою реалізацією та розподіл грошових між всіма учасниками злочинного плану.

Бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийняли пропозицію та надали ОСОБА_6 , свою добровільну згоду на участь у вчиненні злочину - здійснення таємного викрадення дизельного палива з тепловозів оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та подальшу його реалізації з отриманням та розподілом грошових коштів для власних потреб.

Згідно із заздалегідь розробленим планом, ОСОБА_6 , на систематичній основі повідомляє ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дати знаходження на робочій зміні, маршрути слідування, склад потяга та передбачуваний максимальний обсяг дизельного палива, який можливо вкрасти, без вірогідності фіксації нестачі при контролі на мірній планці в баку дизель-потяга при поверненні до оборотного локомотивного депо «Арциз».

Так, 08.06.2023, о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , спільно з помічником машиніста ОСОБА_7 заступив на зміну на локомотиві 2ТЕ116 № 645Б/1519Б, попередньо ознайомившись з маршрутом машиніста № НОМЕР_1 по слідуванню зі станції «Арциз» до станції «Ізмаїл» у складі вантажного потягу.

Розуміючи маршрут слідування та об`єм робіт, які необхідно виконати з метою здійснення злочинного умислу, ОСОБА_6 , за допомогою свого мобільного телефону попередив ОСОБА_8 про необхідність його прибуття на залізничну колію за адресою: Одеська обл., Болградський район, 21 кілометр залізничного перегону за направленням «Арциз-Ізмаїл» на станції «Давлет-Агач» з метою завантаження до тепловозу пустих ємностей та устаткування для зливання пального з паливної системи тепловозу.

Приблизно о 03 годині 11 хвилин 08.06.2023, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , на автомобілі марки Ford, модель Transit, 2007 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , прибули до раніше зазначеного місця в узгоджений час та передали помічнику машиніста оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 14 (чотирнадцять) порожніх каністр синього кольору і засоби для без перешкодного скоєння злочину. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повернулись у зазначений транспортний засіб та продовжили рух.

У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , під час телефонної бесіди узгодили місце вивантаження з тепловозу ємностей з викраденим пальним та використаним устаткуванням, а саме на 28 кілометрі 2 пікеті (ПК-2) залізничної колії.

Реалізуючи спільний злочинний намір, 08.06.2023, приблизно о 03 годині 54 хвилині, ОСОБА_6 , забезпечив помічнику машиніста ОСОБА_7 безперешкодний доступ до машинного відділення тепловозу з метою викрадення дизельного палива, поєднаного із проникненням у сховище замкненої паливної системи, технологічні отвори якої опломбовані.

В подальшому, помічник машиніста ОСОБА_7 перебуваючи в секції «А» та «Б» тепловозу 2ТЕ116 № 645Б/1519Б на ділянці «Арциз-Ізмаїл», з метою особистої наживи та спільного збагачення, використовуючи електричний насос, гумові шланги та каністри, попередньо надані ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 , втрутився в роботу паливної системи тепловозу, що дало змогу злити дизельне паливо із паливної системи тепловозу надані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у пластикові каністри синього кольору.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на 28 кілометрі 2 пікеті (ПК-2) залізничної колії в цей час вже чекали співучасників на власному автомобілі марки Ford, модель Transit, 2007 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 у визначеному місці, де їх злочинні дії були б таємними та отримали від помічника машиніста ОСОБА_7 , 14 (чотирнадцять) пластикових каністр синього кольору заповнених викраденим з тепловозу дизельним паливом в кількості 490 літрів.

В результаті злочинних дій машиніст ОСОБА_6 , помічник машиніста ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь наявного та встановленого обладнання в тепловозі, порушивши цілісність замкненої та опломбованої паливної системи тепловозу, тобто проникнення до вказаної системи, таємно викрали шляхом зливання із паливної системи тепловозу 2ТЕ116 № 645Б/1519Б оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» 490 літрів дизельного палива на загальну суму 19 432, 50 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять дві) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, тим самим розпорядилися викраденим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» на власний розсуд.

Вчиненим кримінальним правопорушенням машиніст ОСОБА_6 , помічник машиніста ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 заподіяли потерпілому АТ «Українська залізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 19 432, 50 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять дві) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

19.07.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

19.07.2023 року слідчий СВ ВП №2 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

20.07.2023 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 09.08.2023 року включно із визначення розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 53 680 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Захисник посилається на те, що жодних доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину матеріали провадження не містять, відомості до ЄРДР внесені щодо семи осіб, серед яких ім`я ОСОБА_6 відсутнє а кримінальне переслідування відносно нього взагалі не розпочиналось. Саме повідомлення про підозру ОСОБА_6 незрозуміле, в тому числі щодо способу викрадення з тепловозу, яким він постійно керував, 490 літрів дизельного палива, при цьому паливні ємкості були зачинені, опломбовані та ознак пошкодження не містили, що виявлено слідчим безпосередньо під час зупинки. Слідчим суддею взагалі не досліджувались 246 аркушів, долучених до клопотання слідчого, в яких відсутні будь-які відомості про крадіжку з боку ОСОБА_6 .

Крім того, захисник вказує на те, що протокол проведення обшуку складено неуповноваженим слідчим; обшук проведено не на підставі слідчого судді; під час проведення замірів у баках будь-якої нестачі паливних матеріалів виявлено не було; НСРД проведені не щодо ОСОБА_6 , а в протоколах містяться графи з прочерками, без зазначення дат, номерів, часу проведення дій.

Апелянт зазначає, що слідчим не надано жодних доказів на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України з боку ОСОБА_6 , а сам ОСОБА_6 не ухилявся від явки до слідчого, немає в наявності закордонного паспорту, що виключає можливість виїзду за кордон, а всі докази вже вилучені слідчим. Крім того, захисником долучено низку характеризуючих документів на ОСОБА_6 , однак слідчий суддя лише долучив вказане клопотання та фактично не розглянув його і не надав оцінку особі ОСОБА_6 .

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного, який не заявляв клопотання про проведення апеляційного розгляду за його присутності.

Крім того, до суду апеляційної інстанції не з`явились захисник та прокурор, які були повідомлені про дату та час судового розгляду, але захист ОСОБА_5 надала до суду заяву, в якій просила розгляду апеляційну скаргу за її відсутності, а також долучила письмові пояснення до своєї апеляційної скарги.

Зважаючи на що, відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вчинити будь-які дії, передбачені зазначеною статтею.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи які мають істотне значення для досудового розслідування, так як всі документи які мають доказове значення та грошові кошти отримані в якості неправомірної вигоди до теперішнього часу не встановлені.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

З матеріалів провадження видно, що 19.07.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Мотивуючі обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, слідчий суддя послався на матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, копії яких долучені до клопотання, а саме: пояснення свідка ОСОБА_11 , протоколи обшуків від 08.06.2023 року, постанови про визнання речових доказів від 09.06.2023 року, пояснення ОСОБА_8 від 08.06.2023 року, поясненням ОСОБА_9 , довідки начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса Сортувальна» ОСОБА_12 від 08.06.2023 року щодо матеріальних збитків, розсекречними протоколами про результати проведення негласної слідчої дії від 14.06.2023 року.

Тобто, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підтверджується наведеними вище доказами, є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність вказаних вище ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри, а також посилання на те, що заява матеріали кримінального провадження не містять доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, а також, що матеріали відносно нього не отримали окремої реєстрації в ЄРДР і не були об`єднані з кримінальним провадженням №0000156 від 02.02.2023 року, апеляційний суд визнає голослівними.

Так, відповідно до матеріалів провадження, відомості до ЄРДР було внесені 02.02.2023 року за заявою представника Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» щодо прийняття заходів до групи невстановлених осіб, які на систематичній основі таємно здійснюють крадіжки матеріальних цінностей у великих розмірах, належних регіональній філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Будь-яких відомостей про кількість, а тим більше прізвища осіб, вказана заява не містить.

Як вбачається із матеріалів, долучених до клопотання слідчого, органом досудового розслідування проводились слідчі (розшукові) дії, в тому числі негласні слідчі (розшукові) дії з метою встановлення кола осіб, причетних до крадіжки.

Наявність в долученому до клопотання Витягу з ЄРДР №0000156, містяться відомості про повідомлення про підозру семи особам, а відсутність прізвища ОСОБА_6 у вказаному переліку, ніяк не може вказувати про відсутність повідомлення йому такої підозра, яка наявна в матеріалах кримінального провадження. Зазначені обставини можуть вказувати на те, що на момент роздруківки вказаного Витягу, відомості щодо повідомлення ОСОБА_6 ще не були внесені до ЄРДР.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Обставини повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України захисником не оспорюються. Повідомлення про підозру міститься в матеріалах кримінального провадження, а тому доводи сторони захисту про те, що така підозра не повідомлена, суперечить матеріалам провадження.

Доводи захисника щодо відсутності в матеріалах проведених НСРД відомостей щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у долучених до клопотання протоколах про результати проведення негласних (слідчих) розшукових дій відповідно до ст.263 КПК, маються телефонні з`єднання низки осіб, яким також повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадження, в яких останні спілкуються в тому числі і з особою на ім`я « ОСОБА_13 ». Зважаючи на те, що на даний час не всі матеріали НСРД розсекречені, та органом досудового розслідування проводяться слідчі дії, в тому числі для ідентифікації осіб та їх телефонних номерів, у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів долучені протоколи НСРД, а також зміст вказаних телефонних розмов.

Доводи захисника з приводу відсутності в протоколах НСРД дат їх складення, спростовуються долученими копіями протоколів, які містять відомості про місце та час їх складення.

Посилання захисника ОСОБА_5 на проведення обшуку локомотиву тепловозу №2ТЭ116-645 від 08.06.2023 року неуповноваженим слідчим, оскільки відомості з ЄРДР не містять вказівки на прізвище слідчого, який проводив цей обшук, є безпідставними з огляду на те, що до матеріалів кримінального провадження долучено постанову про створення групи слідчих від 29.05.2023 року, відповідно до якої слідчий ОСОБА_14 , який складав протокол обшуку вказаного локомотиву, включений до групи слідчих.

Апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що саме рішення про призначення групи слідчих є тим документом, яким уповноважується особа на здійснення досудового розслідування та проведення у кримінальному провадженні слідчих (розшукових) дій.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 04.10.2021 року у справі № 724/86/20 дійшов висновку, що за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Отже, саме постанова про призначення групи слідчих є підтвердженням повноважень слідчого у кримінальному провадженні, та такий процесуальний документ долучений стороною обвинувачення до матеріалів провадження.

Посилання захисника на незаконність проведеного обшуку тепловозу за №2ТЭ116-645, апеляційний суд також визнає безпідставним, оскільки відповідно до відомостей з ЄДРСР встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2023 року надано дозвіл відповідно до ч.3 ст.233 КПК України на проведення обшуку вказаного тепловоза.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Апеляційний суд вважає, що на момент розгляду клопотання слідчим суддею, та на момент апеляційного розгляду скарги захисника наявні докази, які обґрунтовано можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Погоджуючись з висновками слідчого судді, щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, обставини, за яких його було вчинено, кількість осіб, причетних до інкримінованого злочину, можливе систематичне його вчинення, крім того в період дії воєнного стану, тяжкість покарання, яка може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним, що дає підстави апеляційному суду вважати про існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що ризик знищення, переховування або спотворення речей та документів, які можуть мати істотне значення для досудового розслідування існує, оскільки відповідно до клопотання слідчого не всі документи, які мають доказове значення та грошові кошти отримані в якості неправомірної вигоди до теперішнього часу встановлені.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

Крім того, до підозрюваного ОСОБА_6 судом застосовано мінімальний розмір альтернативного запобіжного заходу, який з огляду на долучену довідку щодо заробітної плати останнього не можна вважати занадто непомірним для останнього.

Колегія суддів також вважає доводи захисника з приводу неврахування особи ОСОБА_6 та його характеристик, безпідставними, оскільки слідчий суддя зазначив в мотивувальній, що підозрюваний раніше не судимий, офіційно працює на машиніста тепловозу оборотного локомотивного депо «Арциз» виробничого підрозділу локомотивне депо «Одеса Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», має постійне місце проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, однак зазначені обставини як на думку апеляційного суду не були стримуючим для вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину, вчиненого групою осіб, тим більш в період дії воєнного стану на території України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою із визначенням розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000156 від 02.02.2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4