КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0005535 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чайки Богуславського району Київської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_8

та обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

Крім цього, судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 21.09.2018 близько 04 год. 55 хв., перебуваючи на задньому сидінні в салоні автомобіля «Mercedes Е-320» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився поблизу будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на водійському сидінні вказаного автомобіля, в ході сварки, предметом схожим на ніж, який тримав у правій руці, наніс не менше тридцяти двох ударів по голові, шиї, тулубу та верхніх кінцівках потерпілого ОСОБА_11 , від чого останній помер.

За таких обставин, у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено наступні тілесні ушкодження: 32 колото-різаних поранень та різаних ран голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_11 , наступила внаслідок множинних колото-різаних поранень та різаних ран голови, шиї, тулуба і верхніх кінцівок з розвитком крововтрати.

Колото-різані поранення та різані рани відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Крововилив в м`які покриви голови та подряпини відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених доповнень, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Позовні вимоги відхилити, запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи та ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, при неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вважає сторона захисту, затримання ОСОБА_7 відбулось з порушенням вимог статей 208, 209 КПК України, оскільки відбулось під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, без дозволу слідчого судді та без наявності підстав, передбачених законом, а в повідомленнях вказано, що затримання проведене за ґрунтовною підозрою у вчинені ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. У зв`язку з допущеними порушеннями правил та умов затримання, що є істотним порушенням прав та свобод людини, захисник вважає, що суд мав визнати докази, отриманні внаслідок таких порушень не допустимими, згідно ст. 87 КПК України, але цього не зробив.

Крім того, слідча дія, пред`явлення для впізнання за фотознімками, яка була проведена 24.09.2018 року, слідчим, після затримання ОСОБА_7 була проведена, за відсутності захисника.

Окремо захисник звертає увагу на те, що подані клопотання захисника про огляд речових доказів у кримінальному провадженні, а саме автомобіля та телефонів, в яких відображений маршрут пересування потерпілого та обвинуваченого, та, що, на думку захисника, є суттєвим у вирішенні справи, та встановленні істини, судом першої інстанції необґрунтовано було відхилені.

Зазначає апелянт і про те, що мотивуючи своє рішення, суд посилається на показання свідка ОСОБА_12 , який як зазначено у вироку, підтверджує причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте, на думку апелянта, даний висновок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки відповідно до показань ОСОБА_12 про те, що він впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка перебувала за кермом автомобіля «Mercedes», та який вирвався з автомобіля та побіг, повністю спростовується протоколом огляду диску з відеозаписом від 05.01.2019 року, згідно якого особа, яка б відбігала від авто не виявлено, однак даний факт також жодним чином не був прийнятий до уваги в суді першої інстанції, а навпаки свідчення вказаного свідка лягли в основу обвинувального вироку.

Таким чином, на думку захисника, дії обвинуваченого ОСОБА_7 безпідставно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 в умисному вбивстві, а саме умисному протиправному заподіяння смерті ОСОБА_11 , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, дослідивши під час судового розгляду докази, які були надані сторонами провадження та детально наведені в оскаржуваному вироку, суд першої інстанції надав їм належну правову оцінку, як з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, так і з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в даному випадку для ухвалення щодо ОСОБА_7 обвинувального вироку.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на таке.

Як прямо передбачено положеннями ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Між тим, судом апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду, в тому числі за наслідками повторного дослідження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК України, обставин, встановлених під час кримінального провадження, а саме доказів, які були зазначені у клопотанні захисника, не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду або що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника та поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, вина останнього в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_11 , крім наведених у вироку показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також даних, які містять письмові докази, зокрема: протокол огляду місця події від 21.09.2018 (т. 1, а.п. 106-144); протокол предявлення особи для впізнання за фотознімками від 24.09.2018 (т. 2, а.п.142-144); протокол огляду диска від 05.01.2019 (т. 3 а.п. 1-7; т. 2 а.п. 243); висновок експерта № 339/Д/561 тр від 17.12.2018 (т. 3 а.п. 16-17); підтверджується також висновком експерта № 10-1/1909 від 10.12.2018, згідно якого: на наданому на дослідження предметі схожому на розкладний ніж, а саме на руків'ї (об'єкт № 4) виявлено кров людини та клітини з ядрами. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові і клітин з ядрами на руків'ї предмета схожого на розкладний ніж (об'єкт № 4) є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_11 (об'єкт № 1) та генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об'єкт № 2) (т. 3 а.п. 35-47); висновком експерта № 10-1/1912 від 14.12.2018, згідно якого генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин з ядрами у змивах з автомобіля (об'єкти №№ 22, 23) збігаються між собою є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_11 та генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_7 (т. 3 а.п. 73-128); висновком експерта № 10-1/1913 від 12.12.2018, згідно якого генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених у змиві з упаковки з-під серветок (об'єкт № 1), зіскобі з асфальтового покриття (об'єкт № 4) є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_11 та зразка букального епітелію ОСОБА_7 (т. 3 а.п. 190-213).

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не тільки навів зміст досліджених під час судового розгляду доказів, якими він обґрунтував свої висновки, а й навів відповідні мотиви того, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув або визнав недопустимими інші докази, зокрема відкинув показання свідка ОСОБА_16 , якого було допитано в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту та який є батьком обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваного вироку, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, всупереч твердженням захисника обвинуваченого, судом першої інстанції були визнані недопустимими докази, отримані під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема протокол обшуку від 24.09.2018 (т. 1, а.п. 231-261), оскільки його було проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, так само як і висновок експерта № 10-1/1911 від 28.12.2018, за результатами дослідження предметів та речей, вилучених під час проведення цього обшуку (т. 3, а.п. 54-65).

Що ж стосується інших порушень вимог КПК України, на які звертає увагу в скарзі захисник, то вони не дають підстав для висновку про наявність таких порушень вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Більш того, в апеляційній скарзі не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ч. 2 ст. 412 КПК України, які у будь-якому разі є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 415 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це просить сторона захисту.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, який посягає на життя людини, яке серед інших соціальних благ відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, що свідчить про високу суспільну небезпеку скоєного, наслідки злочинних дій, які є невідворотними та полягають у смерті потерпілого, із врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховує конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і міра покарання повинна бути пов'язана з позбавленням волі та визначена у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням ним нових злочинів.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають нормам закону, які регламентують загальні засади призначення покарання.

Рішення суду першої інстанції за результатами розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої злочином, колегія суддів також визнає законним та обґрунтованим, оскільки воно не суперечить нормам матеріального права, в тому числі передбаченим Цивільним кодексом України, а також вимогам КПК України.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення, оскільки визнає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 369/1765/19

Номер провадження : 11-кп/824/1333/2023

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_17

Доповідач - суддя ОСОБА_1