КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000730 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.12.2021 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 140 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2295/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України, остаточно призначене даним вироком покарання, за правилами передбаченими у п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, частково складено з невідбутою частиною покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово притягнутим та засудженим за корисливі злочини проти власності, останній раз 29 грудня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 140 годин громадських робіт (не відбуті), належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту і не погашену, у встановленому законом порядку, судимість, вчинив новий корисливий злочин проти власності, за наступних обставин.

Так, 18.02.2022 о 20 год. 17 хв. ОСОБА_6 , перебував в приміщенні магазину «Сільпо», який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 24/26, та у нього виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення майна, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», .

Реалізовуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення майна, діючи з корисливим мотивом, ОСОБА_6 , 18.02.2022 приблизно о 20 год. 17 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 24/26, направився до відділу з продажу м`ясних виробів, де під виглядом добросовісного покупця, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони несуть таємний характер, взяв із холодильника 1 палку ковбаси «Брауншвегская с/к Алан», вагою 0,763 кг, артикул 21/58377, вартістю 465 гривень 83 копійки, 1 палку ковбаси «Московская в/с с/к Глобино», вагою 0,672 кг, артикул 21/56404, вартістю 482 гривні 50 копійок, та помістив їх до пакету зеленого кольору, який тримав в руках.

У подальшому ОСОБА_6 направився до відділу з продажу алкогольних напоїв, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони несуть таємний характер, взяв із полиці 2 одиниці слабоалкогольного напою «Shake Бора-Бора», об`ємом 0,5 л, артикул 12/410368, вартістю 29 гривень 16 копійок за кожну, на загальну вартість 58 гривень 32 копійки, 2 одиниці слабоалкогольного напою «King`s Bride Джин с тоником ж/б», об`ємом 0,45 л, артикул 12/755683, вартістю 20 гривень 66 копійок за кожну, на загальну вартість 41 гривня 32 копійки, та помістив їх до пакету зеленого кольору, який тримав в руках.

Після чого, ОСОБА_6 , тримаючи в руках пакет зеленого кольору з вищевказаним товаром, не бажаючи розраховуватись за нього, направився до виходу з приміщення магазину, з метою завершити вчинюване ним кримінальне правопорушення та розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Однак довести свій умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки на виході з приміщення магазину його дії були помічені та припинені працівниками магазину «Сільпо».

А всього, ОСОБА_6 повторно, таємно, намагався викрасти чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», , на загальну суму 779 гривень 30 копійок, без урахування ПДВ.

Крім цього, ОСОБА_6 04.05.2022, маючи протиправний умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який діяв на території України, відповідно до Указу Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022, прибув за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 96, до магазину «Сільпо».

Так, ОСОБА_6 , 04.05.2022, приблизно о 17 годині 10 хвилин, увійшовши до приміщення магазину «Сільпо», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 96, попрямував в кінець торговельного залу, де підійшов до прилавку з м`ясними виробами, а саме ковбасними виробами, з метою здійснити таємне, повторне викрадення чужого майна із даного магазину.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , 04.05.2022, приблизно о 17 годині 10 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 96, переслідуючи корисливий мотив своїх дій, переконавшись, що ніхто із сторонніх осіб за його діями не спостерігає, користуючись тим, що в даній частині залу та біля прилавку відсутній керуючий персонал та інші працівники магазину, підійшов до прилавку та, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, взяв звідти дві палиці ковбаси «Алан Спец Цех Московська», вагою 390 грам, вартістю 312 гривень, без урахування ПДВ та вагою 374 грама, вартістю 299 гривень, без урахування ПДВ, відповідно, а всього товару на загальну вартістю 611 гривень, без урахування ПДВ, які належать ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», . Після чого, ОСОБА_6 відійшов до морозильних камер, які знаходяться поруч з прилавком, помістив вищевказану продукцію собі під куртку, в якій він був одягнений, та, взявши для придбання інший товар, з метою приховати свої злочинні дії, попрямував до ліній касових терміналів, де розрахувавшись за частину товару, але умисно не розрахувавшись за дві палиці ковбаси «Алан Спец Цех Московська», які були сховані у нього під курткою, покинув касову зону та направився до виходу з приміщення магазину.

Після цього, ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, таємно, повторно з викраденим чужим майном, а саме двома палицями ковбаси «Алан Спец Цех Московська» на загальну суму 611 гривень, без урахування ПДВ, яке належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», , пройшов через лінію антикрадіжних рамок та вийшов з приміщення магазину, де був зупинений працівниками охорони даного закладу, тим самим виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: - за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 71 КК України, призначене даним вироком покарання, за правилами передбаченими ч. 1 ст. 72 КК України, частково скласти з невідбутою частиною покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років 17 днів позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 та застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України, суд дійшов до помилкового висновку щодо наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, а в даному випадку, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній, під тиском беззаперечних доказів та попередніх судимостей, намагаєтеся уникнути справедливого покарання за вчинене.

Крім того, активне сприяння розкриттю злочину, як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, чого у рамках досудового слідства і судового розгляду даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , останнім зроблено не було. Тобто активне сприяння має бути певним чином ініціативним, проте обвинувачений у судовому засіданні спочатку свою вину взагалі не визнавав, лише у подальшому змінив позицію.

Разом з тим, при ухваленні вироку, суд дійшов до висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Проте суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 необґрунтовано м`якої міри покарання на підставі ст. 69 КК України, при цьому судом не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, вчиненим у період воєнного стану.

Крім того, суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України, безпідставно не врахував те, що обвинувачений жодного дня в житті суспільно-корисною працею не займався, офіційно працевлаштований не був, а відтак, відсутність законного джерела доходу та небажання займатись суспільно-корисною працею для здобуття законних засобів існування, конкретні обставини вчиненого ним кримінально-караного діяння та існування реальних ризиків вчинення нових злочинів, приводить до висновку, що застосування до обвинуваченого такої міри покарання є явно невиправданим та не слугує цілям,визначеним у ст. 65 КК України.

При цьому, будучи раніше судимим, ОСОБА_6 вчиняє нове кримінальне правопорушення корисливого характеру та аналогічного складу, що свідчить про зухвале нехтування останнім положень Закону та норм суспільної моралі.

Також серед матеріалів кримінального провадження відсутні дані, що дозволяють обґрунтовано вважати можливим призначення менш суворого покарання, ніж передбачено законом, і саме тому, суд першої інстанції не зміг послатися на них у вироку.

Таким чином, вважає, що, всупереч вимогам закону, суд першої інстанції незаконно і невмотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням норм ст. 69 КК України, тобто, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, та призначив обвинуваченому явно несправедливе та невиправдано м`яке покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, та у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема - застосування положень ст. 69 КК України, то вони є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас положення ст. 50 КК Українивизначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Як вважає колегія суддів, цих вимог закону, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які належать до категорії нетяжких і тяжких злочинів, відношення обвинуваченого до скоєного, яке полягає у визнанні вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які його обтяжують, а також конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення корисливого кримінального правопорушення, за яке покарання не відбув, на підставі чого призначив обвинуваченому покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а за їх сукупністю, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі та, на підставі ч. 5 ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року, остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

Проаналізувавши усі обставини, які повинні враховуватися судом при призначенні покарання в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірних висновків як щодо виду, так і розміру призначеного ОСОБА_6 покарання.

З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з урахуванням як ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, так і конкретних обставин кримінального провадження, зокрема того, що ОСОБА_6 вчинив по одному епізоду закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, та закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, якісний та кількісний склад, а також незначну суму, на яку ОСОБА_6 намагався викрасти майно, і те, що матеріальної шкоди вчиненими правопорушеннями завдано не було, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , який, хоча і судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за яке не відбув покарання, проте має місце проживання, де характеризується фактично позитивно, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом було визнано, як обставини, які пом`якшують покарання. Також враховує колегія суддів і відсутність обставин, які обтяжують покарання, та відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого, якому повернуто майно та він цивільного позову не заявляв.

Зазначені обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 колегія суддів вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а висновки суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом, відповідно до ст. 66 КК України, визнано ОСОБА_6 обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи прокурора з приводу помилковості таких висновків суду є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.11.2021 року у справі № 199/6365/19, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Також Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 року у справі № 263/15605/17 вказав, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_6 спочатку не визнавав своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак в подальшому свою позицію змінив та надав суду показання щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Пояснення ОСОБА_6 є логічними, послідовними, а тому не викликають у суду сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції.

При цьому у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 ще раз також наголосив, що викрадав товари для власного вживання і у вчиненому щиро розкаюється.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 надав добровільну допомогу суду, яка виражається у повідомлені суду фактичних обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, що дало суду можливість розглянути справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто за скороченою процедурою, про що не заперечував і прокурор.

Така зміна обвинуваченим своєї позиції щодо відношення до інкримінованого йому, на противагу твердженням прокурора, є виключно позицією його захисту, що не може беззаперечно свідчити про відсутність його щирого каяття у вчиненому, адже він надав суду показання щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, які відповідають встановленим органом досудового розслідування та судом їх фактичним обставинам.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положення ст. 69 КК України забороняють призначати покарання нижче від найнижчої межі за злочини вчинені в умовах воєнного стану, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Аналіз ст. 69 КК України дає підстави вважати, що основними умовами для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, вчинене кримінальне правопорушення не повинно бути пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, а також це не повинні бути кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, які вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Також мають бути враховані дані про особу обвинуваченого.

Вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення не входять до переліку визначених у ст. 69 КК України, за які не можна призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.

А щодо сукупності даних про особу обвинуваченого, який, хоча і був засуджений 29.12.2021 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та не відбув покарання, і не займався суспільно-корисною працею, проте враховуючи, конкретні обставини справи, кількість епізодів, незначну вартість майна, яку намагався викрасти ОСОБА_6 , та саме майно - продукти харчування, відсутність матеріальної шкоди, і те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом було визнано обставинами, які пом`якшують покарання, колегія судів погоджується з висновками суду щодо призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке просить призначити ОСОБА_6 прокурор за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, яке є мінімальним покаранням, визначеним санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, на переконання колегії суддів, за вище встановлених обставин, є надміру суворим. При цьому прокурор не враховує, що останнім вчинено закінчений замах на крадіжку.

Таким чином, сукупність вище наведеного, на думку колегії суддів вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі є таким, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і є достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 .

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора про застосування принципу часткового складання покарань при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів та призначити його у розмірі 6 років позбавлення волі, а також, на підставі ч. 5 ст. 71 КК України, частково скласти призначене покарання з невідбутою частиною покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років 17 днів позбавлення волі, то вони жодним чином в апеляційній скарзі прокурора необґрунтовані.

За наведеного, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає даним про особу обвинуваченого і тяжкості ним вчиненого і є необхідним, достатнім та справедливим для досягнення його мети.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у провадженні не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні, залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3