КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.06.2023 задоволено клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучено у ході обшуку 30.05.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить ОСОБА_7 , а саме:мобільний телефон «Apple iPhone X» із IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук «Aсer», у корпусі сірого кольору, серійний номер NXHPMEUOOY012038EA6600, із зарядним пристроєм до нього.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зобов`язати старшого слідчого з особливо важливих справ Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/22341/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4248/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

повернути вилучене майно.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник вказувала на те, що оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення та участі ОСОБА_7 та його захисника, а про її існування стало відомо 22.06.2023 під час вручення повідомлення про підозру у приміщенні Офісу Генерального прокурора.

В апеляційні скарзі захисник зазначала, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.05.2023 надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення вичерпного переліку речей та документів, в якому відсутній дозвіл на вилучення мобільного телефону та ноутбуку.

З приводу незаконного вилучення зазначених речей захисником ОСОБА_7 подано зауваження на протокол обшуку від 30.05.2023.

Слідчим суддею не наведено доказів відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема не вказано, які саме відомості містять вилучений мобільний телефон та ноутбук, а також яким чином вказане майно могло бути використане як знаряддя вчинення злочину.

Власник майна ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

25.07.2023 від захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у її відсутність та без участі власника майна.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку прокурор ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності власника майна ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення у відсутності власника майна ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 .

Дані про направлення учасникам судового провадження копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Як зазначила апелянт, про існування оскаржуваної ухвали їй стало відомо 22.06.2023 під час вручення повідомлення про підозру у приміщенні Офісу Генерального прокурора. Даних на спростування таких відомостей матеріали судового провадження не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, та не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора та оперативного супроводження Служби безпеки України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000979 від 04.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України.

Згідно даних клопотання, досудове розслідування здійснюється щодо обставин вчинення ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_10 та іншими невстановленими на даний час особами замаху на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів українських компаній, банківських рахунків, які арештовані відповідно до законодавства, шляхом протиправного стягнення, через відкриття виконавчих проваджень, використовуючи при цьому завідомо підроблені документи - судові рішення, заяви про відкриття виконавчих проваджень.

Як убачається із долучених до клопотання матеріалів, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.05.2023 надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , та яка на праві власності належить ОСОБА_11 .

Відповідно до даних протоколу обшуку від 30.05.2023, цього ж дня у період часу з 11:47 год. по 15:20 год. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи, серед яких: мобільний телефон «Apple iPhone X» із IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук «Aсer», у корпусі сірого кольору, серійний номер NXHPMEUOOY012038EA6600 із зарядним пристроєм до нього.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 від 30.05.2023 мобільний телефон «Apple iPhone X» із IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук «Aсer», у корпусі сірого кольору, серійний номер NXHPMEUOOY012038EA6600 із зарядним пристроєм до нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні 0000979.

01.06.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно, яке тимчасово вилучено у ході обшуку 30.05.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон «Apple iPhone X» із IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук «Aсer», у корпусі сірого кольору, серійний номер NXHPMEUOOY012038EA6600, із зарядним пристроєм до нього.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.06.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучено у ході обшуку 30.05.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон «Apple iPhone X» із IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук «Aсer», у корпусі сірого кольору, серійний номер NXHPMEUOOY012038EA6600, із зарядним пристроєм до нього.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене під час обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , майно, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000979 від 04.10.2022, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені мобільний телефон та ноутбук, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення чи відчуження.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, постановами старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 від 30.05.2023 у кримінальному провадженні призначено комп`ютерно-технічні експертизи вилучених у ОСОБА_7 ноутбука та мобільного телефону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційних скаргах доводи захисника про недоведеність відповідності вилученого майна речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність мобільного телефону та ноутбуку у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.05.2023 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3