КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, працюючий ФОП, одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року,

за участю учасників апеляційного розгляду

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва, продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 13 квітня 2023 року (включно) у Державній установі «Київський слідчий ізолятор»

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва, після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до Святошинського районного суду м. Києва із встановленою періодичністю;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до Святошинського районного суду м. Києва свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, витребувати із суду першої інстанції матеріали і докази на підтвердження наявності хоча б одного з ризиків, зазначених у клопотанні прокурора; технічний звукозапис судового засідання від 13 лютого 2023 року і дослідити його; копію клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою; повістки про виклик в судове засідання в період часу з 12 березня 2022 року по 8 листопада 2022 року; копію військового квитка та витягу з наказу МО України № 152 від 16 червня 2022 року щодо мобілізації його до лав ЗСУ; вчинити всі необхідні дії з метою ухвалення рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що прокурором не було надано копію клопотання, яким обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що у свою чергу підтверджує той факт, що клопотання прокурора не містить жодного з ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, і також клопотання прокурор не містить обґрунтування неможливості запобігти ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, як вказується в апеляційній скарзі, прокурором не було надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, а тому, як зазначає апелянт, не зрозуміло, на якій підставі упереджений, необ`єктивний і зацікавлений суд першої інстанції дійшов висновку про наявність хоча б одного з ризиків, зазначеного у клопотанні прокурора.

Крім того обвинувачений наголошує, що звертався до суду першої інстанції з метою дослідження матеріалів та доказів, які підтверджують наявність ризиків, але судом першої інстанції так і не було надано відповіді.

Не погоджується обвинувачений і з висновком суду першої інстанції в тій частині, що після звільнення його з-під варти він не з`являвся до суду, що, на думку обвинуваченого, також не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах справи є розписки, технічний звукозапис судових засідань, які свідчать про те, що у період з 12 березня 2022 року по 16 червня 2022 року (звільнення з-під варти і мобілізація до лав ЗСУ) жодного судового засідання він не пропустив, а такі дії суду свідчать про фальсифікацію, упередженість, необ`єктивність та особисту зацікавленість головуючого у справі, що є неприпустимим.

Наголошується в апеляційній скарзі й про те, що у період часу з 16 червня 2022 року по день обрання йому запобіжного заходу жодної повістки про виклик до суду він не отримував, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, своєму адвокату він 8 листопада 2022 року особисто повідомив, що відбудеться судове засідання з приводу обрання йому ( ОСОБА_6 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а на телефонний дзвінок прокурора адвокат повідомив, що нічого не розуміє, оскільки ОСОБА_6 в лавах ЗСУ. Адвокатом надавався військовий квиток (копія) з відповідними печатками та витяг із наказу МО України від 16 червня 2022 року № 152 одразу після мобілізації, а тому, на думку обвинуваченого, ігнорування вказаних обставин є також черговою фальсифікацією, упередженістю та необ`єктивністю, особистою зацікавленістю прокурора та головуючого у справі, а також істотним порушенням вимог чинного законодавства.

Наведені ним обставини, на переконання обвинуваченого, підтверджуються матеріалами справи, технічним звукозаписом судового засідання, тощо, а відтак, як зазначає апелянт, ухвала суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незаконною, необґрунтованою, необ`єктивною, такою, що підлягає до скасування, оскільки доводи суду першої інстанції ґрунтуються на неправдивих, перекручених і сфальсифікованих даних.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги;

- прокурора, яка, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, додатково вказавши, що жодних документів про перебування у лавах ЗСУ стороною захисту не надано, що 4 квітня 2023 року постановлено відносно ОСОБА_6 вирок, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі;

- витребувавши у порядку, передбаченому ст.. 422-1 КПК України, копію оскаржуваної узвали та копію клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 ,

- дослідивши наявні матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0006423 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали 14 лютого 2023 року в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурором обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні семи епізодів незаконного заволодіння транспортними засобами і його вина підтверджується зібраними у справі доказами, з посиланням на вказані докази з розкриттям їх змісту. Прокурором зазначено про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у ряді тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років позбавлення волі, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти інші аналогічні злочини, може впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не достатні для запобігання наведеним ризикам.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, просили застосувати інший запобіжний захід, а обвинувачений ще й просив звільнити його з-під варти з метою проходження ним військової служби у ЗСУ.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду задоволено вказане клопотання та продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 13 квітня 2023 року (включно) у Державній установі «Київський слідчий ізолятор»

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 грн., після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України, покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З посиланням на положення КПК України, позицію Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, те, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), і на це вказують такі обставини, як суспільно небезпечний характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких органами досудового розслідування висунута обґрунтована підозра (обвинувачення). Крім того, суд дійшов висновку, що існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні під час судового провадження іншим чином, зокрема, незаконно впливати на свідків, які на даний час недопитані судом.

Також судом прийнято до уваги, що обвинувачений під час розгляду даного кримінального провадження був звільнений з-під варти, але після цього за викликом до суду не з`являвся, у зв`язку з чим прокурором було подано клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому обвинувачений посилався, що він проходить службу в ЗСУ, хоча на той час знаходився вдома.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України судом прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, міцність його соціальних зв`язків, який, зі слів обвинуваченого, має на утриманні матір, яка є інвалідом І групи, та дружину з малолітньою дитиною; вік та стан його здоров`я, щодо якого на даний час у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

З огляду на положення ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення ОСОБА_6 застави - 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, на думку суду, є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення, і таку оцінку позбавлений можливості надати на цій стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 є особою, раніше не судимою, йому висунуто обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів за ч. 2, ч. 3 ст. 289 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі відповідно від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої та на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, останній з метою уникнення відповідальності, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, на переконання колегії суддів, про наявність такого ризику свідчать обставини, які не спростовані стороною захисту, про те, що обвинувачений під час розгляду даного кримінального провадження був звільнений з-під варти, але після цього за викликом до суду не з`являвся, і саме у зв`язку з цим прокурором було подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків, які на даний час недопитані судом, колегія суддів враховує таке. Як встановлено під час апеляційного розгляду, станом на час розгляду клопотання прокурора не були допитані свідки у провадженні. Колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів наголошує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового розгляду та обставин висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що існує ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні.

Також судом при розгляді клопотання прокурора взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, міцність його соціальних зв`язків, який, зі слів обвинуваченого, має на утриманні матір, яка є інвалідом І групи, та дружину з малолітньою дитиною; вік та стан його здоров`я, щодо якого у розпорядженні суду станом на час розгляду клопотання прокурора відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності встановлених ризиків більш м`який запобіжний засіб не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені у своїй сукупності обставини свідчать про неможливість на даному етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів як домашній арешт та особисте зобов`язання, а за відсутності заяв відповідних осіб - передача обвинуваченого на поруки.

Одночасно колегії суддів звертає увагу на встановлені чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками, які враховані судом першої інстанції під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805200 грн. у національній грошовій одиниці, який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, застава визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).

З урахуванням обставин висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, гарантій, передбачених статтею 5 §3 Конвенції, які покликані забезпечити явку обвинуваченого у судове засідання, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції встановлений розмір застави в межах передбачених законом, а також з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку неявки обвинуваченого до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі, або в інший спосіб перешкодити судовому розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає такий розмір застави справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 злочинів та не порушує прав обвинуваченого.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що, з огляду на значимі для даного провадження обставини, суд першої інстанції прийняв рішення на підставі наявних на час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у встановлених законом межах, покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України у разі внесення застави, з наведенням в оскаржуваній ухвалі мотивів, за яких прийняв відповідне рішення, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невмотивованість та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про витребування з суду першої інстанції матеріалів і доказів на підтвердження наявних ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Витребування будь-яких інших документів судом апеляційної інстанції положеннями КПК України не передбачено.

Окремо колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст.. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Проте, стороною захисту на підтвердження доводів обвинуваченого будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що прокурором не було надано копію клопотання, яким обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то захисником під час апеляційного розгляду не заперечувалось своєчасне отримання клопотання.

Доводи обвинуваченого про упередженість, необ`єктивність і зацікавленість суду першої інстанції у вирішенні клопотання прокурора, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки обвинуваченим не наведено жодних об`єктивних даних на підтвердження зазначених в апеляційній скарзі обставин, а в апеляційній скарзі висловлюється незгода з прийнятим судом першої інстанції рішенням.

Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, інші обставини, на які посилається обвинувачений, вже були предметом перевірки апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту на попередню ухвалу суду, якою було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окремо колегія суддів приймає до уваги, що під час апеляційного розгляду встановлено, що 4 квітня 2023 року судом першої інстанції проголошений вирок щодо ОСОБА_6 , про що прокурором долучено копію вироку. За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 289 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Наведені обставини було підтверджено і стороною захисту під час апеляційного розгляду.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу, а, відтак, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4