справа № 642/2333/23
провадження №1-кп/642/278/23
ВИРОК

іменем України

09 травня 2023 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000192 від 13.04.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.09.2022 Київським районним судом м.Полтави за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, покарання не відбуте,

у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 в 2018 році, точний місяць та дату в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, умисно, достовірно знаючи, що не проходив встановлену законом процедуру для отримання посвідчення водія, виступив пособником у підробленні посвідчення, яке видається державною установою та надає право керування транспортними засобами, а саме у підробці посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого 16.12.2016 Центром 5341 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_3 в 2018 році, точний місяць та дату в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, знайшов в мережі Інтернет оголошення про продаж посвідчень водія та бажаючи управляти транспортними засобами категорії «А», «A1», «В1», «В», «C1», «С», «D1», «D», «BE», «C1E», «CE», «D1E», «DE», але при цьому не проходити навчальні курси в автошколі та не здавати екзамени на знання правил дорожного руху, зателефонував за вказаним в оголошенні номером невстановленій особі, щодо виготовлення посвідчення на право керування транспортним засобом на його ім?я, тобто ОСОБА_3 за грошову винагороду.

3 метою реалізації свого злочинного задуму, ОСОБА_3 виступив в ролі пособника у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, надавши за допомогою свого мобільного телефону невстановленій особі, свої персональні дані, зокрема: фотокопію паспорта громадянина України на власне ім?я, власну фотографію у електронній формі, а також фотокопію власного підпису, чим сприяв у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_3 .

У подальшому невстановлена в ході досудового розслідування особа, домовилася з ОСОБА_3 про зустріч при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, однак не пізніше 11 год. 20 хв. 12.04.2023, де передала ОСОБА_3 , посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , видане 16.12.2016 Центром 5341 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідно до висновку судової техніко-криміналістичної експертизи № 16451/17254 від 25.04.2023 «Бланк наданого для дослідження посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_3 виготовлено не поліграфічним комбінатом «Україна», що здійснює випуск відповідних бланків документів».

Таким чином, ОСОБА_3 , виступив пособником у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, що надало йому право на керування транспортними засобами категорії «А», «А1», «B1», «B», «C1», «С», «D1», «D», «BE», «C1E», «CE», «D1E», «DE».

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, а саме: пособництво у незаконному виготовленні документів, які видаються установою і надають право з метою використання їх іншою особою.

Крім того, в 2018 році, точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_3 , переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі - посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_2 виданого 16.12.2016 Центром 5341 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його незаконного використання пред`являючи його, під час керування транспортними засобами, співробітникам поліції у разі його зупинки та перевірки документів.

Так, 12.04.2023 близько об 11 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись за адресою м.Харків, вул. Малиновського, 1, був зупинений співробітниками патрульної поліції Харківської області для перевірки документів. В цей час у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на використання вищевказаного підробленого посвідчення водія, реалізуючи який ОСОБА_3 під час перевірки поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області документів, пред?явив останнім, тобто незаконно використав завідомо підроблений документ-посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_2 виданого 16.12.2016 Центром 5341 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідно до висновку судової техніко-криміналістичної експертизи № 16451/17254 від 25.04.2023 «Бланк наданого для дослідження посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_3 виготовлено не поліграфічним комбінатом «Україна», що здійснює випуск відповідних бланків документів».

Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку відповідно до положень ст. 302 КПК України, оскільки ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, відповідно за правилами, передбаченими ст.ст. 381-382 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений, що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 , що був представлений захисником ОСОБА_4 , надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі та не оспорює їх.

Також, у вказаній заяві зазначив, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, приймаючи до уваги його заяву, в якій зазначено, що він не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд доходить висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Наведене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, згідно ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Окрім беззаперечного визнання у повному обсязі ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, його винуватість підтверджується відповідно до ч.2 ст.382 КПК України обставинами, встановленими органом досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Враховуючи викладене та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення - кримінальні проступки, передбачені:

- ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, тобто пособництво у незаконному виготовленні документів, які видаються установою і надають право з метою використання їх іншою особою;

-ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , в ході досудового розслідування не встановлено.

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.09.2022 Київським районним судом м.Полтави за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, покарання не відбув, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, розлучений, з вищою освітою, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має (к.п. а.с.62-71)

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальними проступками, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Кримінальними правопорушеннями, вчиненими ОСОБА_3 , будь-якої моральної, фізичної або майнової шкоди фізичних особи або майнової шкоди юридичним особам не завдано.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальними проступками; наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до вимог ст.67 КК України, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження здійснення ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій, передбачених ч.1, 4 ст.358 КК України, що буде реальним для виконання та необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.70 КК України суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання у вигляді штрафу шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Суд вважає, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання у вигляді штрафу є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Вирок Київського районного суду м.Полтави від 05.09.2022 щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт підлягає самостійному виконанню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати за проведену судову технічно-криміналістичну експертизу №16451/17254 від 25.04.2023 у розмірі 9559,20 підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави, відповідно до ст.124 КПК України.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання немає.

Прокурором подано суду матеріали кримінального провадження №0000192 від 13.04.2023 щодо ОСОБА_3 зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч. 4 ст.358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок Київського районного суду м.Полтави від 05.09.2022 щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт підлягає самостійному виконанню.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової технічно-криміналістичної експертизи документів №16451/17254 від 25.04.2023 у розмірі 9 559,20 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень, 20 коп.) грн.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зберігається в матеріалах кримінального провадження, слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку його зберігання.

Матеріали кримінального провадження №0000192 від 13.04.2023 щодо ОСОБА_3 , зібрані відповідно до вимог КПК України - зберігати разом зі справою.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Наталя ПЕТРОВА