У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року про відмову в задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить переглянути рішення суду першої інстанції та застосувати відносно нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із прийнятим рішенням, зазначає, що за час відбуття покарання він переосмислив своє життя та став на шлях виправлення. На даний час він працевлаштований в господарському відділенні установи, відповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою, почав приймати активну участь у суспільному житті установи, у зв`язку з чим, отримав кілька заохочень.

Після того, як у 2022 році комісією установи йому відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення він продовжив добросовісно працювати та отримав три заохочення, стягнень не мав, у зв`язку з чим, адміністрацією установи прийнято рішення про направлення подання на розгляд Казанківського районного суду Миколаївської області.

Наразі він має намір працевлаштуватись на роботі, яку йому вже допомогли знайти родичі, допомагати суспільству та країні в такий нелегкий час, приносячи людям користь, а не знаходячись у місцях позбавлення волі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.06.2023 р. до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 .

З матеріалів подання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуваючи призначене судом покарання зарекомендував себе позитивно. До праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)», мав стягнення, які погашено та знято у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Врахувавши дані матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції встановив, що сам процес перевиховання (виправлення) засудженого ОСОБА_5 не відбувся, про що свідчать характеризуючі матеріали на засудженого, його негативне відношення до роботи, неналежне ставлення до майна установи, посередня реакція на виховні заходи тощо, а відтак, дійшов висновку, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджений Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 30.06.2021 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Цим же вироком, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 у строк відбуття покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 08.02.2020 р. до 30.06.2021 р.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31.09.2021 р. вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.06.2021 р. змінено. З мотивувальної та резолютивної частин вироку виключено посилання на застосування положень ст. 71 КК України. Постановлено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 08.10.2020 р. призначити остаточно ОСОБА_5 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 знаходиться з 08.02.2020 р., кінець строку відбування покарання 08.03.2024 р.

На день розгляду судом першої інстанції подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, останній, із призначених 4 років 1 місяця позбавлення волі, відбув більше двох третин строку покарання призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Водночас, з характеристики, наданої Державною установою «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 31.05.2023 р., вбачається, що ОСОБА_5 з 02.11.2021 р. відбуває покарання у вказаній установі.

Перебуваючи у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав, до праці не залучався.

Прибувши до Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» був розподілений до відділення СПС № 2, та працевлаштований працівником по господарській обслузі, без оплати праці. Відповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. за що має 3 заохочення. В той же час, порушував встановлений режим утримання, за що мав ряд стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. Приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених відкритий, не брехливий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими позитивної спрямованості. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування та отримання посилок.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 19.05.2023 р., засуджений ОСОБА_5 має 3 заохочення за благоустрій місць позбавлення волі та 5 стягнень у виді доган, суворих доган до поміщення до ДІЗО на 14 діб, накладених здебільшого за порушення режиму утримання.

Отже, ОСОБА_5 як засуджений за вчинення тяжких злочинів, за період відбування покарання має 3 заохочення, разом із тим, 5 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені та зняті у встановленому законом порядку. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, в той час, як наявність заохочень, в сукупності із застосованими раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції належним чином врахував умови для такого звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року про відмову в задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3